92 ANDRA ALLMANNA SAMMANKOMSTEN. 



ningen var dermed ocksa eia gang for alia berofvad sitt fot- 

 faste, grunden, hvarpa den skulle bygga, svafvade i luften, 

 och om en utveckling till en sig sjelf medveten vetenskap 

 kunde ej blifva nagot tal. 



Vi veta, att fulla tva artusenden forgingo fran tid- 

 punkten, da grekernas atomister uppstalde sina liypotetiska 

 satser om materiens vasende, till den sent omsider intraf- 

 fande, da i hufvudsaken samraa satser med tvingande nod- 

 vandigliet fraragingo ur de kemiska forsoken. 



Forsta iippslaget gafs, som bekant, genora engelsmannen 

 Boyle, da ban i medlet af sjuttonde seklet sent omsider 

 gaf oss den riktiga definitionen pa ett element sasom det 

 kemiskt osonderdelbara. For fullt inseende af hvad deri 

 innebars maste dock annu ett drygt arbundrade forflyta, tills 

 med syrets upptackt vagen oppnades for den ratta bekant- 

 skapen med de elementara amnena, ocb genom Layoisiees 

 bekanta forsok adagalades, att ett bvart enkelt amne med 

 oryggligt oforandrad vigt aterfinnes i de foreningar, bvari 

 det ingar som bestandsdel. Materiens oforstorbarhet var 

 dermed bevisad, ett osvikligt kriterium fiinnet pa hvad som 

 ar materia. Kemisten viste, hvarmed ban bade att arbeta. 



Foljde sa i nara sammanbang dermed pavisandet af de 

 hestdmda vigtsforhallanden, olika for bvarje sarskildt amne, 

 hvari foreningar ske, ocb med dem som naturlig konseqvens 

 laran om atomerna som foreningsvigternas orsak. 



Ungefar vid tidpunkten for syrets npptackt mota vi de 

 forsta forsoken, som tyda pa bestamda talforballanden vid 

 foreningarnas bildning, i forsta band vid syrornas forening 

 med baser till Salter. Samma lagbundenbet tillampad pa 

 elementernas foreningar inbordes gjorde Dalton till upp- 

 tackaren af de miiltipla proportionerna ocb med forsoket 

 att forklara deras orsak pa samma gang till den forste, som 

 uppstalde en rent kemisk atomteori, 1805 till 1808. Det 

 var vid samma tid som Berthollet, Layoisiees fornamste lar- 

 junge, med ofverlagsen skarpsinnigbet utvecklat sin lara ora 

 foreningar efter bvilka forhallanden som belst, pa sin bojd 

 inom vissa yttersta griinser, under det a andra sidan manga 

 kemister med ifver forfaktade den dynaraiska bypotesen, 



