110 TREDJE ALLMAXNA SAMMA^^KOMSTEN. 



laktes utan varbildnins^ ocli svarare feber. Med anledninor 

 haraf sagr man i luftens tilltrade till ett sar en vasentlis: 

 orsak till svarigheten att fd det behorigen lakt, och man 

 uppstalde derfore sasom ett onskningsmal att forhindra luf- 

 tens tilltrade till det samma. De forband, som af denna an- 

 ledning anvandes, voro samtliga af den beskaffenliet, att de 

 sa noggrant som mojligt tillsloto saren. Snart fann man 

 dock, att det efterstrafvade malet icke pa detta satt kunde 

 uppnas. Den fran saret afsondrade vatskan, hvilken i foljd 

 af det fast tillslutande forbandet saknade behorigt aflopp, 

 framkallade vanligen svara smarter, och da dessa manade 

 att omlagga forbandet, hade varbildningen gerna redan in- 

 triidt, och de denna atfoljande febersjukdomarna fortforo lika 

 fullt som forut att upptrada oroande och ofta lifsfarliga. 

 Snart insag man ock svarigheten att med tillracklig nog- 

 granhet halla ett djupare, storre och mer eller mindre ojemnt 

 sars ytor behorigen till samman, afvensom att luftens tilltrade 

 omojligen genom an sa tjocka lager af plaster eller salvor 

 kunde forhindras. Da man emellertid i den ofver saret 

 qvarhallna sarvatskan sag orsaken icke blott till smartan 

 utan ock till de oroande sjukdomar, hvilka sa ofta gackade 

 lakarens bemodande, lag det nara for handen att genom 

 inlaggandet af afledningsror i saret soka skafFa aflopp for 

 denna vatska. Fransmannen Chassagnac tillkommer obe- 

 stridligen fortjensten att forst hafva fast uppmarksamheten 

 pa vigten af sarvatskans afledning formedelst anbringandet 

 af dranror i saret. Nekas kan icke, att resultaten af denna 

 behandlino^smetod voro vida mera tillfredsstallande an af 

 den forra. De sorgliga foljderna, som pa ett sa forfarande 

 satt, i synnerhet pa aldre stora sjukhus och faltlasarett, visat 

 sig upptrada hos sarade, uteblefvo dock icke. Ja, Chas- 

 sagnac sjelf fick pa det nya, statliga och efter den tidens 

 fordringar val ordnade sjukhuset »La E,iboisiere» i Paris gora 

 den sorgliga erfarenheten, att de sa kallade sarsjukdomarna, 

 oaktadt anvandandet af dranering, pa det grymmaste deci- 

 merade bans der opererade och vardade patienter. 



Da emellertid, sasom redan ar antydt, genom sarvatskans 

 bortledande fran saret icke sa rins^a fordelar vunnos, fore- 



