OM DE FARMACEUTISKA STUDIERNA. 221 



Vid bedomaudet af fragan vore det deremot nodigt att 

 fasta sio; vid nao-ra andra forhallanden. Salunda borde man 

 icke for hastigt forbiga den omstandigheten, att farmako- 

 peerna i allmanhet vore utgifna pa latin, och att hela den 

 farmaceutiska nomenklaturen vore affattad pa detta sprak, 

 samt att denna nomenklatur numera, sedan den vunnit hafd, 

 vid beteckningen forenade korthet med tydlighet ocb nt- 

 trycksfullhet. Vid studerandet af de farmaceutiska veten- 

 skaperua och deras terminologi torde det icke heller knnna 

 nekas, att det latinska spraket var af riitt mycken vigt. Inom 

 botaniken ffaf t. ex. vaxternas latinska namn for dem, som 

 aro hem ma i detta sprak, ofta vardefuUa upplysningar om 

 deras forekomst och egenskaper, och vid studerandet af ut- 

 landska vetenskapliga arbeten fattar man lika latt och icke 

 sallan sakrare termer pa latin an beskrifningar pa det fram- 

 mande spraket, o. s. v. 



Detta oafsedt vore det an mer parent praktiska o-runder 

 som talaren for sin del ville rosta for det latinska sprakets 

 qvarhallande inom farmacien. Sasom det vasentligaste ska- 

 let ville han framhalla den omfattning, den liflighet och 

 precision samfardslen mellan folken uppnatt under de sista 

 decennierna, hvarigenom en resande pa jemforelsevis kort 

 tid kunde fardas igenom Here lander, der olika sprak talas. 

 Hade under sadana forhallanden den resande behof af ett 

 lakemedel, som icke talde forvaring, kunde detta, om det 

 var foreskrifvet pa det latinska spraket, blifva expedieradt 

 i alia bildade lander. Denna omstandighet vore af sa stor 

 betvdelse, att alia andra intressen derfor borde vika. Skulle 

 ater farmaceuten icke kanna detta sprak, eller skulle liikaren 

 genom farmaceutens obekantskap dermed begagna sitt mo- 

 dersmal vid rcceptskrifning, da blefve en resande sakerligeu 

 raycket ilia betjenad, och det vore ej utan betanklighet han 

 i detta fall skulle anlita frilmmande landers apotek, emedan 

 man ju icke kunde viinta, att farmaceuten skulle kunna for- 

 skaffa sig sS,dan kunskap i de lefvande spraken, att han kunde 

 forstti allt hvad honom forela2:2fes. En utviio^ vore visser- 

 ligen, att ett lefvande spri\k antoges sdsom internationelt, 



