444 AFDELNINGEN FOR BOTANIK OCIi FYTOPALEONTOLOGI. 



buskar, som hafva grona eller ortartade hjertblad, sasora 

 Fraxinus, Rhainnus catharticus, Acer, Berheris, Ulnius^ Fagus 

 m. fl. Det hypokotyla internodiet forblir bar regelmessigt 

 ofvan jord ocb bildar patagligt en del af viixtens bufviid- 

 stam. En foljd af den bypokotyla stamdelens betydliga 

 langdutveckling blir, att bjertbladen lyftas sa bogt Iran 

 marken, att de koinma i atnjutande af tillrackligt mycket 

 Ijus, for att under viixtens forsta utveckliugsperiod (och 

 stundom ratt lange) kunna verka som kraftiga assimilations- 

 organ. 



Vi hafva uii niimnt, burn forballandet iir med dikotyledo- 

 ner och monokotyledoner; men hum forballer det sig nu med 

 gymnospermerna? Min erfarenhet striicker sig bar endast 

 till Coniferce. Hos dessa rader samma forballande som bos 

 de med ortartade hjertblad forsedda triiden. Den bypoko- 

 tyla mcllanleden ar starkt utvccklad, ja man skulle kunna 

 saga relativt starkare utvecklad an bos ofriga fanerogamer^ 

 euiir den bar ar betydligt bingre an nagon af de staminter- 

 nodier, som sedermera upptriida. Detta star i sfimband der- 

 med, att de ofriga mellanlederna, sasom bckant, aro mycket 

 korta; men afven absolut taget kan det hypokotyla inter- 

 nodiet hos Conifererna siigas vara af en riitt bctydlig ut- 

 veckling. — I forbigaende vill jag erinra derom, att ctt lik- 

 nande forballande, niimligen att den hypokotyla mellanledcn 

 iir den lano-sta af de vco-etativa staminternodierna, e^er rum 

 jem>al bos atskilliga dikotylcdoner; siirskildt bos dem, dcr 

 ortbladen aro samlade i rosett vid det bypokotyla interno- 

 diet, t. ex. Aiid7'osace septentrionalis, Draha verna, Myosurns 

 iniivhnus m, fl. 



Med hjerthladen forballer det sig pa samma satt som 

 med det hypokotyla internodiet, i det afseendet att de kunna 

 belt ocb ballet saknas. Detta niimner jag i forbigaende, 

 likasom jag, innan jag gar vidare, vill erinra om det afven- 

 ledes viilbekanta faktum, att bjertbladen upptriida under tva 

 olika typer. Den ena omfattar de blad, som aldrig blifva 

 klorofyllforande, och den andra dem, som innebaUa kloro- 

 fyll ocli blifva assimilerande organ. Griinsen mcUan dessa 

 bada typer iir emellertid icke sa skarp, som man skulle kunna 



