484 AFDELNIXGEX FOR ZOOLOGI OCH ZOOPALEONTOLOGI. 



ynglets foda. Det iir bekant, att alia dessa sma yngel maste 

 lifnara sio- af af sma crustaceer, men huruvida alltid finnes 

 tillgang pa denna fiskyngelsfoda ar deremot aniiii icke sa 

 noo-a kandt ocli utront. Sundeyall har e'euom sina under- 

 sokningar kommit till den slutsats, att bristen pa dessa sma 

 djur mangen gang kan vara orsak till, att ett fiske gar to- 

 talt f orloradt. Han sager namligen pa ett stiille : »Men da 

 de under de daliga aren qvarvarande fullvuxna stimmen 

 visade sig magrare an vanligt och ymnigare tyckas hafva 

 gatt in till kusten, hvarest da ofta gjordes god fangst med 

 notarna, kan man afven misstanka brist pa foda ute i hafvet 

 sasom orsak till forminskningen. Det ar namligen tydligt, 

 att i fall de sma djur, hvaraf strommingen hemtar sin foda, 

 genom nagon orsak skulle, under vissa ar, betydligen for- 

 rainskas till antalet, liksom vi ofvan anfort ofta hauder med 

 insekter o. d., sa att brist pa foda uppstar for fisken, sa 

 maste i synnerhet det spiida ynglet do i mangd af svalt, 

 eller atminstone betydligen tillbakasattas i sin utveckling. 

 Man kan t. o. m. tanka sig en sadan minskniiig i smadju- 

 rens antal nagon gang uppkommen deraf, att strommingens 

 forokelse ett ar varit ovanligt stark, sa att den ofverskridit 

 den qvantitet, for hvilken foda finnes i denna hafstrakt. 

 De sma crustaceerna maste da blifva hogst medtagna af 

 det stora antalet fisk, och en liingre tid maste forga, innan 

 jemnvigteu hinner aterstallas.» Det ar ocksa pa grund haraf 

 ban uppstiiller sporsmalet, burn man ma kunna i massa 

 alstra dessa sma djur, och afven jag for min del anser det 

 vara af sardeles vigt att stalla sa till, att fiskynglet ej ma 

 bafva brist pa foda. Sjelf ar jag icke nagon forskare, utan 

 ofverlemnar at vetenskapsmannen att besvara detta spors- 

 raal. Jap' bar emellertid vid Here tillfallen varit ute i Oster- 

 sjon ocb pa olika djup undersokt tillgangen pa crustaceer. 

 Vissa tider ocb ar bar min fangst deraf varit mycket stor, 

 ibland ater sa liten, att man val kan tanka sig, att det kan 

 vara brist pa foda for de djur, som lefva af dem. — Jag 

 kunde bafva mycket mer att saga i denna fraga, men vill 

 nu icke vidare upptaga afdelningens dyrbara tid, utan ber att 

 nacrra af de mera skickli^e man, som finnas niirvarande, 



