OM NATURALHISTORIENS STALLNING VID LAROVEEKEN. 451 



mycket godt den nuvarande askadningsmaterielen af tailor, 

 skolherbarier m. m. an bar med sig, lika mycket tlllfalle 

 erbjiider den ock i en oforstandig larares band att skada. 

 Man glommer sa latt for de pressade vaxterna, att det fin- 

 nes en lefvande natur. Detta ar dock obetydligbeter mot 

 de resultat, forandrino;en i skolstado:an raedfort. Da nu 

 skolynglingen, som i barnaaren kanske var intresserad for 

 naturens studium, kommer att sluta med detta amne, innan 

 ban blir student, bvad blir foljden? Det ar uppenbart, att, 

 afven om ban forut kunnat nagot, ban latt nog skall glomma 

 det mesta ocb basta, innan ban kommer fran laroverket. 

 Han far under de sista aren af sin skoltid forcera arbetet 

 pa amnen, som ligga at belt andra ball an det naturveten- 

 skapliga, ocb foljden blir, att botaniken ocb de ofriga uatur- 

 vetenskaperna fa sitta emellan. Redan i skolan bortglomma 

 salunda larjungarna bvad de bilrutinnan kunnat ocb, bvad viirre 

 ar, mangen insuper tillika ett visst forakt eller likgiltigbet for 

 vetenskaper, som aro forklarade vara af sa liten vigt i 

 skolan ocb for lifvet, att de kunna absolveras pa skolans 

 lagre stadier. Da var det vida battre, nar man icke bor- 

 jade att studera naturvetenskaperna sa tidigt, men boll ut 

 dermed, till dess man slutade skolan. Vid den tiden bafva 

 larjungarna fatt sitt forstand battre utveckladt, de kunna 

 klarare uppfatta bvad de liira, ocb det bela blifver icke 

 blott ett unofdomlif]rt ras, en ifver att skafFa sicr »rara vaxter» 

 — en ifver, som jag for ofrigt icke alldeles foraktar, men 

 som i mycket paminner om att samla sigill och postmiirkeu. 

 Kunde man saledes f^ den foriindring i skolstadgau, att 

 med studiet af naturvetenskaperna fortsattes anda till stu- 

 dentexamens afliiggande, vore dermed mycket vunnet. Detta 

 v&gar jag med bestilmdbet siiga om vart land. 



Huru forbilllandet ilr i ofriga nordiska binder kiinner 

 iafj icke med tillrilcklioj nog-prranbet ocb anser det derfor 

 vara stort skill, att vi iiro forsigtiga i vara iittabinden, sar- 

 skildt bvad Norge bctriifFar, niir S'h fa uorske medlcmmar 

 tinnas i afdelniiiiicn. Att vi dcremot bora kraftiirt uttahi v{\r 

 raening i afscende pa forbaUandeua i Sverigc, syncs mig 

 vara cj blott vilr riittigbet, utan var oafvisliga skyldigbct. 



