OM XATURALHISTORIENS STALLNING VID LAROVERKEX. 465 



landet — ar det iippenbart, att man icke kau begara, att 

 larjuno-arna skola hafva forstand nog att sa f'atta natiiren, 

 att de deraf kimna fa ett intresse for hela lifvet. Detta 

 synes mig uppenbart, och foljdeu blir att, da de gatt qvar 

 i skolau nao-ra ar iitan att deruuder det riuoraste eeua sio- 

 at naturvetenskaperna, de hafva glomt bort hvad de forut 

 liirt ocli fatt ett visst forakt derfor. Att sa sker, bar en 

 imiversitets-examiuator basta tillfiillet att erfara, och sasom 

 stod for hvad jag sagt ber jag att fa omtaLa ett par epi- 



soder nao-ra fa bLand mano-a — fran mina tcntamina. En 



person med hogsta betyget i ett annat naturvetenskapligt 

 iimne och en i ofrigt kunnis: och intellisfent man ville hafva 

 approbatur i botanik i filosoiie kandidatexamen. Han be- 

 faun sio-, sedan ban beredt sig pa examen, sa hemmastadd 

 i naturvetenskaperna, att, da ban hck se vara vanliga socker- 

 iirter, h?.n kallade dem »en Convolvulus;.. Sa langt som 

 doktor Warming vairade iacr icke 2:a och tao^a fram ur axen 

 frio-jorda siideskorn, utan jag visade i stiillet pa ett viixande 

 hvetestand, och om detta uttryckte tentanden tvekan, huru- 

 vida det var raf{ eller hafre. Samrae man foil i forvauino-. 

 da jag visade honom ett potatisland, och utropade ofrivilligt: 

 »ser potatis ut pa det viset?» Detta iir vill ett enstaka ex- 

 cmpel, men talrika likartade kunde anforas; det ar dessutom 

 betecknande, att iutelligenta personer, som fullstandigt ge- 

 nomoratt statens liirovcrk, till den irrad kunna bort^lomma 

 t. o. m. lusten att se sio^ omkrino* i naturen, att de o-a sa 

 irodt som blinda ffenom verlden. — En annan skullc taoa 

 med. fil. examen. Jao^ forde honom omkrino^ i den botaniska 

 triidofarden, d^ det var under den vackra arstiden ban ten- 

 teradc — i parentes sagdt, hyser man i allmanhet fruktan 

 for att tentera i det IVia och skjuter heist upp dermed till 

 vintcrn — ; vi staunade framfor en pyramidpoppel, men pa 

 frj\gan hvad det var, kunde ban ej gifva nagot svar. Jag 

 l)ad honom da gifva akt pa dess egeudomliga viixtsiitt i jem- 

 forelse med do ofriga triidens. Liksom om ogouen da forst 

 pi\ honom oppnats, utropade ban: »Ja det iir bra underligt^. 

 men forsiikrade sii: tillika aldriir hafva varseblifvit na<jot 

 Si\dant trad, icke i Upsala och bestiimdt icke — i Skara. 



V2:tf Shiniclinnrishii Xdfyrforsharrtiidti't. ^^^ 



