6FVERLAGGNING OM FRAGOR AXG. ALKOHOLMISSBRUKET. 719 



om konjakens bruk och missbruk. Men endast en sak va- 

 gar jag erinra om pa grund af den erfarenhet, jag eger om 

 nervsjukdomar. Jag ville veta, huruvida professoren anser 

 mio-raine for en akut eller en kronisk siukdom? Den fortsatter 

 vanligen en lang foljd af ar, och for denna sjukdom kan jag 

 hvarken for min egen eller mina patienters del afsta frau 

 bruket af konjak, som der visat sig vara ett utmarkt verk- 

 samt medel. Men jag haller med om, att lixkaren maste 

 gifva noggranna foreskrifter, och hvad migrainen betriiffar, 

 bor konjak anviindas endast da en attack skall borja eller 

 bar utbrutit. 



Vidare bar framhallits sasom vio-tifTt att i medicinen 

 icke anvanda konjaken sasom sadan, iitan i nagon annan 

 form, med tillsats t. ex. af nagot luktande ilmne och under 

 latinskt namn; detta maste jag bogeligen fororda. Professor 

 Kjellberg yttrade, att liikarens plats ar i familjen och icke 

 pa motena. Men de, som icke hafva och icke vilja hafva 

 familjepraktik, bvad skola de da gora? Skola de icke fa 

 egna sig at den lidande menskligbetens tjenst? Den svenska 

 staten bar for 2 ar sedan protesterat mot en sadan uppfatt- 

 ning, da en professur i bygien blifvit tillsatt. Lat vara att 

 lakarens gagn ofta iir obestridligt vid sjuksangen, ban kan 

 ju lindra plagorna, gora doden lattare o. s. v.; men vi bora 

 forst ocb sist forehygga sjukdomarna, ocb bygienen bar der- 

 fore blifvit ett af de fornamsta liiroamnena nil for tiden. 

 Det fans en gammal vis i Grekland, som sade: »forebygg 

 olyckorna for att nndga dem»: ocb Erasmus Koterodaraus' 

 kanda grundsats: »en sjukdom forebygges vida liittare iin 

 den botas», bar af nutiden blifvit allmiint crkiiud. Jag ber 

 derfor att, med erkiinnandc af professor K.fellbergs stora 

 skickligbet, fa bestrida bans pastacndc, att lakareu endast 

 bar sin plats i familjen ocb icke pa moten, ty jag anser, 

 att liikarcn der kan vcrka lika mycket <'a2:naude som vid 

 sjuksiingon, dit ban ofta kommcr for sent! 



Professor Drachmann bavde bort en Ytrinjr, som maa- 

 ske ikkc var opfattet af bele Forsamlingen som af bam. 

 men som ban troede kundc bavc storre ^'irknin2•, end man 



