OM SMITTSA3DIA SJUKDOMARS SPRIDNING GENOM SKOLOR. 739 



blifva, att de blifva langt efter kamraterna och ej komma 

 med vid uppflyttning i liogre klass. Barnens hemmavoro iir 

 derjemte i synnerbet for fattiga familjer en stor olagenbet, ty 

 de bebofva ofta vara af med barnen for att fa egna sig at 

 undra goromal iin deras tillsyn. Dessutom utgor dessa barns 

 afballande fran skolan ej nagon garanti for bindrandet af 

 smittans spridning. ty de kunna icke ballas hemma bela 

 dagarna, iitan springa ut, leka i trappor ocb pa gardar med 

 iindra barn ocb sprida pa det sattet smitta. Men a andra 

 sidan ar klart, att, da manga af dessa sjukdomar iiro far- 

 liofa. cfta medfora doden och icke sallan lagga grund till 

 svara foljdsjukdomar, foriildrar maste bafva ratt att fordra 



framfor allt i fraga om statens skolor, da staten gjort 



skolsaus: oblifratorisk — att icke deras barn der adras^a sm 

 smitta. Denna oomtvistliga ratt jemte den stora vigten for 

 Stat ocb kommun af skolornas ostorda fortgang motivera 

 -enligt min tanke tillrackligt forbudet for friska barn fran 

 smittade hem att besoka skolan. Att skalen /or en lagbe- 

 stammelse i denna syftning aro storre iin de mot densamma, 

 bevisas iifven deraf, att i flere lander sadana lagar redan 

 finnas. Om lagen kan anses nodviindig, blir fragan, buru- 

 vida tidpunkten iinnu ar inne bos oss att soka fa densamma 

 till stand. Vi skola biirvid erinra oss en sak. Da vi 1874 

 fmgo var belsovardsstadga, var den icke framkallad af na- 

 got kiindt ocb erkandt bebof bos allmilnbeten; det var in- 

 gen p^tryckning ntifran som framtvingade den, eburuval 

 behofvet forefans, utan det var medicinalstyrelsen ocb ofriga 

 vederborandc, som fjafvo anledninc]r till stadirans tillkomst. 

 P'h samma siitt forballer det siij med en la^r af nu ifra^i^a- 

 varande beskaffenbet. Vi veta, att menniskorna i allmiin- 

 bot iiro ganska skarpsinniga, da det giiller att upptiicka an- 

 dras forscelser mot dem, men nfigot troga, dii fraga iir att 

 bctiinka siua Qfxnn o^crninf'ar. j\Icn tro<:jheten beror Icke 

 pil bristande fattningsformiiga, det bafva vi sett vid till- 

 liimpningen af liclsovj\rdsstadgan, ty atminstonc biir i staden 

 bar belsovArrlsniimnden jranska viiscntliixt ocb utan att rona 

 motstAnd kunnat ingripa iifven pd dot enskilda omradct, 

 hvllkct tydligt visar, att man nog inscr nodviindiglicten af 



