FESTLIGE SAMMENKOMSTER. 679 



Komma vi nagot langre in, innanfor kanonmynningarne, sa 

 moter oss en aiman nyhet at' storslagen art. Det ar en anlaggning. 

 soni icke erinrar om skyddstullen och protektionism, dessa forargliga 

 epithelbildningar , som hindra osmosen inom den stora organisnem. ') 

 Tvartom se vi hum den stora staden vidgar sitt omrade genom att 

 Iran hafvet rofva och till Sjallands jord lagga ett nytt landomrade — 

 allt detta for att bygga en frihamn. En vid utsigt oppnar hon sig 

 liar at alia hall och pa alia omraden, och dernied vaxer ocksa den 

 inneboende lifslusten. Ocli sa gripes afven den anlandande fram- 

 lingen af lust att se narmare pa den stad, som moter honom sa pa 

 sjelfva troskeln. 



I alia fall kan dock vart studium ej utveckla sig langre an 

 till ytan. Men afven af den ar mycket att lara. Man sager ju att 

 „ansigtet ar sjalens spegel" och det ar visst, att vi af en stads yttre 

 skapnad, dess utveckling och skaplynne, afven kunna i nagon man 

 sluta till anden, som lefver derinnom. Latom oss da se, hvad som 

 slar oss mest i ogonen af det, som rojer sig i Kjobenhavns anlete. 



De gamla vallarne hafva raserats och grafvarne fyllts igen. 

 men i deras stalle och pa deras forna plats har man rest fredliga 

 meimiskoboningar , palatser at vetenskap och konst, samt anlagt vid- 

 strackta hvilostallen for ogat och for sinnet — alltsammans vittnande 

 om den danska naturens och konstens yppiga rikedom. Jag behofver 

 blott erinra om „Orstedspark", „Langelinie u , „den botaniske Have", 

 som blott iiro nagra flikar af de kraftiga hmgor, i hvilka byen 

 samlar sin friska luft. Och man har, med tanken riktad at fram- 

 tiden, sorjt derfor, att da de vaxande unga generationerna, de sma 

 element arorganismerna, har insupa lifsluften („ilten u ), de pa samma 

 gang skola draga fosterlandskanslan in i det varma blodet genom 

 att standigt hafva for ogonen bilderna af Danmarks stora man, vare 

 sig pa krigets, pa vetenskapens eller pa litteraturens och konstens 

 omraden. 



Men man har ofta sagt, att „ytan bedrager", och det kmide ju 

 vara mujligt, att vi blifvit bedarade af dess fagra glans. Men fullt 

 sa ytlig ar icke var undersokning. Val hafva vi sasom en flock bak- 

 terier slagit ned pa byens glansande hud, men liksom de hafva 

 ocksa vi lurat vid hvarje springa for att trange djupare in. 2 ) Och 



') Bohrs foredrag. 

 2 ; Heibergs foredrag. 



