676 FESTLIGE SAMMENKOMSTER. 



Det er j<> en urokkelig Kjendsgjerning, ai Naturfor- 

 skeren, ligesom andre Dadelige, 8Bld.es med Aarene og et- 

 kortere eller Lsengere Tid maa forlade sin Virkekreds for ai 

 gjere Plads for den opvoxende Slesgt, hvem Fremtiden tilherer; 

 men saaledes gaaer det Lkke med Naturvidenskaben, thi den 

 bevarer en evig Ungd<>in. I sin fcidligste Barndom kastede d 

 sig med Barnets Uerfarenhed og Overvurdering af sine Krsefter 

 over de storste og vanskeligste Problemers Leaning; men Felgen 

 af denne unatnrlige Filosoferen blev da ogsaa, at den henfaldt 

 i en lethargisk Tilstand, der vel varede i et tusinde Aar. D< 

 omsider vaagnede Videnskaben alter, styrket af den lange Sevn; 

 den modte da med Ungdommens stserke Mod og store Skjonhed. 

 fra den Tid af har den Aarhundrede efter Aarhundrede udfoldet 

 til en steclse skjonnere Skabning, med stedse smukkere og fyldigere 

 Blomster og Frngter. 



Som det gaaer Naturvidenskaben. saaledes gaaer det ogsaa 

 selve Naturen; ogsaa den er evig ung. Vel er der dem, som paa- 

 staa. at Jorden seldes, men Erfaringen tyder snarere paa, at den efter 

 en forbigaaende AJLderdomsperiode nu stedse bliver yngre medAarene; 

 thi Geologer og Astronomer forteelle jo om. at Jorden i lsengstforsvunden 

 Tid skal have befundet sig i en stserkt omtaaget Tilstand, sum ikkc 

 har hjemme i Barnealderen, men derimod af og til findes hos seldre 

 Individer. Denne Naturens evige Ungdom virker forfriskende og 

 foryngende paa Alle, som sysle med Naturen. og derfor bevarer ogsaa 

 Naturforskeren sit ungdommelige Sincl og sm friske Tanke, selv om 

 Legemet seldes. 



Og ligesom Naturen og Naturvidenskaberne kunne glasde sig ved 

 en vedvarende Ungdom, saaledes synes det ogsaa at skulle blive Til- 

 faeldet med vore Naturforskermoder; thi endskjent disse efter 

 verdslig Beregning allerede skulde vsere i en modnere Alder, synes 

 de dog at have bevaret den samme Friskhed og TiltraBkningskraft 

 som i deres fagreste Vaar. Hver Gang vi modes, hvad enten det 

 er ved Malarens maleriske Klippeoer eller i Askerlandets og Ringe- 

 riges storslaaede Natur eller ved 0resundets smilende Kyster, saa 

 fole vi Blodet rinde ungdommeligt og frisk i Samkvem med vore 

 Venner og Aandsbeslsegtede med feelles Minder og fselles Maal. 



Saa lad os da, vi, som Alle ere unge og friske i Sind og Tanke. 

 ogsaa med Ungdommens hele Varme og Styrke udtale vort Haab 

 om en vedvarende Blomstring af vore Moder, og lad os tomme vort 

 Glas — ikke. som den nys sungne Sang sagde, til et Farvel — men 



