L52 TRBDIE I\KLLESM0DE. 



I erioder, eller nedstammer den fra Kystfaunaen, saaledes 

 Dvr. (lev horte hjemme i denne, licit effcer lidt have 

 skubbet sig ned ad Skraaplanet, have vovet sig lsengere 

 og laengere ned, indtil deres Efterkommere i Lobet af 

 utallige Generationer, gjennem umaalelige Tidsrum, ere 

 blevne akklimatiserede i Dybet og have, paavirkede af de 

 nye Naturforhold, ifort sig de Skikkelser, hvori vi nu 

 mode dem der. Det nytter i vore Dage ikke, at man 

 afviser slige Sporgsmaal som utidige eller bonf alder om 

 at faae dem udskudte til Tider, da der kan foreligge mere 

 Materiale til deres Besvarelse. De fremssettes lige godt* 

 Yil den Ene ikke besvare dem, saa vil den Anden, i 

 Mangel af bedre med en Frase. De vil let se, at man 

 her kommer ind paa Sporgsmaal, der berore hele Jord- 

 livets Historie, paa Sporgsmaal, som Geologien vel nseppe 

 magter endnu. — Men jeg skal jo give et Svar! Jeg gaar 

 da ud fra, at den af de fleste og mere fremragende 

 Geologer hsevdede Antagelse er rigtig, at de store Verdens- 

 haves Udstraakning i det Hele og Store er den samme 

 som i tidligere Jordperioder — Kridt- og Juratiden f. Ex. — 

 ganske vist formindskede ved, at betydelige Arealer ere 

 blevne haavede og torlagte, og paa den anden Side maaske 

 forogede ved, at ikke ubetydelige Partier ere blevne ned- 

 brudte og bortskyllede, Partier, som fordum forbandt visse 

 0kjeder til Landmasser eller slog Bro mellem Kontinen- 

 terne, hvor nu kun en enkelt Bropille staar tilbage. Under 

 denne Porudsaatning om Verdonshavenes Permanens kunne 

 vi vel forstaa, at der i deres dybere Dele er Krebsdyr, 

 Soborrer', Sopalmer, Koraldyr, Svampe, enkelte Fiske, 

 Blseksprutter osv., som pege tilbage mod den seldre Tertiser- 

 tid, mod Kridttiden eller mod Juratiden, og som det der- 

 for er naturligt at opfatte som Epigoner af hine Tiders 



