DISKUSSIONSM0DER. 217 



og for alle videnskabelige Boger i det Hele taget, men 

 vor realistiske Tid bojede sig ikke for Latinen, men mente, 

 at man kan sige akkurat det Samme paa hvilketsomhelst 

 andet Sprog som paa Latin. Hvad der kan tale for Bi- 

 beholdelsen af Latinen, er, at dette Sprog er internationalt, 

 det forstaaes vel kun af en Del, men det forstaaes over 

 hele Verden. Dernaest mente Mange, at man af Hensyn 

 til Kvaksalverne burde vedblive at affatte Farmakopoeerne 

 paa Latin og ligeledes af Hensyn til Publikum, som gjennem 

 Farmakopoeen kunde faae Anvisning til at fremstille gif- 

 tige Stoffer. Maaske burde der snarere henvises til Hen- 

 synet til Apothekerne, da Publikum, naar det forstod 

 Farmakopoeen , mulig selv vilde fremstille adskillige 

 Komposita. Latin er vel et internationalt Sprog, men det 

 er et dodt Sprog; hvor der foles Trang til et internationalt 

 Sprog, vilde f. Ex. Engelsk have mere Forret. Frygten 

 for, at Kvaksalverne ved at lgese Farmakopoeen vilde 

 blive for kloge, var sikkert ugrundet, og Frygten for, at 

 Publikum gjennem Farmakopoeen skulde laere at lave 

 Giftstoffer, havde endnu mindre at betyde. De, der gik 

 ud paa at erhverve sig en slig Lserdom, kunde let faae 

 den gjennem enhver Lserebog i Kemi. 



At den Anskuelse, at Farmakopoeerne bor affattes 

 paa Landssproget, mere og mere trsenger igjennem, viser 

 sig, naar man betragter de forskjellige Landes nugja3ldende 

 Farmakopoeer. Der var for Tiden 22 eller 23 autori- 

 serede Farmakopoeer, af disse vare kun 7 skrevne ude- 

 lukkende paa Latin, 4 vare skrevne paa Latin og paa 

 Landssproget, og 12 vare skrevne paa Landssproget eller 

 paa Engelsk. Taleren var glad over, at den nseste danske 

 Farmakopoe vilde komme paa Dansk. Latinen er et 

 dodt Sprog, og ved Udarbejdelsen af Farmakopoeerne 



