218 DISKl'SSIONSMODKR. 



er Fremgangsmaaden den. at de skrives i Landssproget 



for derefber af en Filolog at overssettes paa Latin; men 

 der er Fare for Misforstaaelser forbundet med, at Farrna- 

 k.»poeen overssettes af en i Farmacien ukyndig Mand. 

 Den moderne Videnskab kan ikke faae sine Tanker koncist 

 fremsatte i et Sprog, som blev benyttet for 2000 Aar 

 siden, og det viser sig ogsaa, at der i Farmakopoeerne 

 findes mange Udtryk, som man forgjgeves vil soge i et 

 latinsk Lexikon. Der har efterhaanden udviklet sig et 

 Sprog, som kaldes Apothekerlatin, og skal man derfor 

 benytte en latinsk Farmakopoe, maa man ty til sseregne 

 Special-Lexika. Farmakopoeen er baade en La3rebog og 

 en Lovbog, men Lovboger, som skulle vsere letforstaae- 

 lige, plejer man ikke at skrive paa Latin. Farmakopoeen 

 danner her en fuldstsendig Undtagelse; der kan ved Be- 

 nyttelsen af Latin blive Tvivl om Meningen. hvad der 

 langt vanskeligere vil blive Tilfseldet ved Benyttelsen af 

 Landssproget. Det, at lsere at overssette Farmakopoeen, 

 optager for de farmaceutiske Elever en ikke ringe Tid, 

 som efter Talerens Mening med storre Udbytte kunde 

 anvendes paa andre Fag. Muligvis kunde der for et lille 

 Land vsere nogen Fare ved at isolere sig og skrive Farma- 

 kopoeen udelukkende paa Landssproget, og det burde derfor 

 anbefales. saaledes som det f. Ex. var skeet i Ungarn, at 

 lade Farmakopoeerne udkomme baade paa Landssproget 

 og paa Latin. 



Paa Forslag af Apotheker Steenbuch, Kjobenhavn, 

 blev det enstemmig vedtaget at ssette det rejste Sporgs- 

 maal under Forhandling. 



Apotheker Steenbuch oplyste, at der i sin Tid paa 

 et Mode, der afholdtes af Medlemmer af Farmakopoe- 



