22D D1SKUSSIONSM0DER. 



maatte kunne laBres af enhver Discipel. Naar en Farma- 

 kopoe bliver skreven i Landets Sprog, kan det give An- 

 ledning til Misforstaaelser og Fejl ved Expeditionen af en 

 lu'.«pt, som foregaar udenfor det Land, hvor Recepten 

 er skreven. Han kunde oplyse dette ved et Exempel. 

 En svagelig norsk Dame, som havde taget Uphold i Paris, 

 liavde fra Christiania medbragt en Recept fra sin Huslsege. 

 Da hun en Nat blev meget syg, blev et Bud sendt til 

 Apotheket med denne Recept, men Budet kom tilbage 

 med den Besked, at man ikke forstod Recepten, og paa 

 samme Maade gik det paa et andet Apothek. Endelig 

 lykkedes det at blive expederet paa det tyske Apothek. 

 Der er i de forskjellige Lande blevet arbejdet meget 

 flittig paa at finde korrekte latinske Udtryk, og i den 

 norske Farmakopoe var der opnaaet en Nomenklatur, som 

 var til iEre for de 3 Msend, der havde arbejdet derpaa. 

 Man skulde ikke kuldkaste disse Videnskabsmsends Arbejde 

 ved nu at indfore det norske Sprog i Farmakopoeen. 



Assessor Hemp el, Kjobenhavn, vilde som Examinator 

 for Farmaceuter meget beklage, om Farmakopoeen i Dan- 

 mark ikke som hidtil blev skreven paa Latin. Det var 

 vistnok en Misforstaaelse, at det skulde vsere vedtaget af 

 Kommissionen, at dette ikke skal ske. Kommissionen var 

 kun nedsat for at udarbejde en Farmakopoe, men det var 

 Sundhedskollegiets og Ministeriets Sag at bestemme, hvor- 

 vidt den skal udkomme paa Latin eller ikke. Naar den 

 kom til at foreligge i Landets Sprog, vilde det let i 

 Apothekerne give Anledning til Diskussion med Publikum 

 om, hvilke StofFer et Medikament indeholder, medens det 

 er en Pligt for Apothekernes Personale at vsere meget 

 retire overfor Publikum i denne Henseende; det er en 



