DISKUSSIONSM0DER. 269 



Og med Antallet af cle kliniske Sserfag foroges Bag 

 for Dag hvert enkelts Omfang. Den store Kundskabs- 

 masse og fremfor Alt den store tekniske Fgerdighed, der 

 nutildags krseves af Specialist erne, gjor det umuligt for 

 et Par enkelte Msend at besorge Ledelsen af Studenternes 

 hele kliniske Uddannelse paa en tilfredsstillende Maade. 

 Man begynder da at foje det ene specielle Undervisnings- 

 fag efter det andet til de gamle Hovedfag. Ordenen, i 

 hvilken det sker, er forskjellig — ofte afhsengig af lokale 

 Forhold, af Tradition, af Enkeltmands Energi, af Ordnin- 

 gen i Nabolandene osv., men i hvert Fald faae vi saaledes 

 lidt efter lidt den kliniske Undervisning spaltet i en Rsekke 

 Sserkursus. 



Utvivlsomt ligger her en stor Vanskelighed for den 

 kliniske Undervisnings tilfredsstillende Ordning; det er 

 jo — som alt bemserket — ikke gjort med, at de nye 

 Sserfag simpelthen ^hsegtes paa", thi Specialisten taber 

 kun altfor ofte den rette Maalestok baade for sit Fags 

 Vanskeligheder og navnlig for dets Betydning som Led i 

 den samlede Undervisning. Er en Specialitet forst bleven 

 tvunget Undervisningsfag, saa dukker snart Fordringen op 

 om, at det skal vsere Examensfag, og man er da inde paa 

 et Skraaplan, hvor det er vanskeligt eller umuligt at 

 standse. Det forekommer mig, at den Vej, man er slaaet 

 ind paa ved det medicinske Fakultet i Kjobenhavn, er 

 den rette: Man har successive ansat Lserere i forskjellige 

 medicinske og kirurgiske Specialfag (Oftalmologi, Derma- 

 tologi og Venerologi, Neurologi og Psykiatri, visse ond- 

 artede, akutte Infektionssygdomme og Pediatrik) — , man 

 har gjort det til en Pligt for alle Studerende at gjennem- 

 gaa praktiske Kursus i disse Discipliner — , men man 

 har ikke gjort dem til Examensfag. Hvis man 



