AABNINGSM0DET. 53 



bestamma rotationstiden kan emellertid endast i my eke t 

 ringa omfang anvandas for solen. Ty redan Galilei och 

 Scheiner funno, att solflackarne aro bildningar, som helt 

 plotsligt uppkomma, men ocksa efter jemforelsevi< kort 

 tid ater forsvinna. Den langsta tid nagon solflack kunnat 

 iakttagas var 18 manader, eller omkring 21 rotationer af 

 solen. Det syntes derfor vara en gifven sak, att en 

 skarpare bestamning af solens rotationstid endast kunde 

 erhallas pa det satt, att man sokte att at matningarne pa 

 ilackarne gifva den hogsta mojliga noggranliet. Men 

 resnltatet motsvarade alldeles icke forvantningarne. En 

 astronom fann ett varde, en annan ett annat, ja olika be- 

 stamningar, utforda af samme astronom, visade sins emel- 

 lan afvikelser som pa ett mot all rimlighet stridande satt 

 ofverstego de enskilda result aternas sann olika fel. Och 

 dessa afvikelser visade sig omojliga att bortskaffa. vare 

 sig genom sorgfallighet vid observationernas anstallande, 

 eller genom ett fint ntarbetande af theorien. En for- 

 klaring pa denna besynnerliga foreteelse erbjod sig likval 

 sjelf. De observationer pa solflackarne, som anstallts anda 

 sedan Schemers tid. hade tillfullo adagalagt, att dessa voro 

 underkastade valdsamma forandringar . i det en redan 

 beflntlig flack vidgade ut sig till flera ganger sin ursprung- 

 liga storlek, samt klof sig sonder i flera. af hvilka somliga 

 kort efter forsvunno. Allt detta maste uppenbarligen tyda 

 pa, att enligt all sannolikhet den vid olika observationer 

 pa samma solflack iakttagna punkten icke alltid befunnit 

 sig pa samma stall e af solytan. Och denna sannolikhet 

 stegrades sa mycket mera, som afven flackarnes heliocen- 

 triska latituder visade sig underkastade forandringar. Allt 

 t} 7 dde saledes pa, att problemet borde behandlas pa helt 

 annat. satt, an som isynnerhet under 18de och borjan af 



