370 SKKTIONKN FOR FYSIK. 



sammans med Hildebrandsson det forslag till moln-klassi- 

 fikation, som vid den allinanna meteorologiska kongressen 

 i Muuchen 1891 antogs sasom internationel. I denna 

 klassifikation urskiljas foljande 10 former: 



a. Spridda, oftast rundade former (vackert vader). 



b. I horizontal a lager, som slojor utbredda former 

 (vanl. nederbord). 



A. Hoc/a moln omkring 9000 meter. 



a. 1. Cirrus, Fj ad er mo In. Fjaderlika, fina, spridda 



moln vanligen af hvitagtig farg. 



b. 2. Cirro-stratus. Fin ljus sloja, ofta med sol- 



gardar. * 



B. Medelhoga moln, 3000—7000 m. 



3. Cirr o-Cumulus, sma, hvita bollar eller tappar, 

 utan maikbara skuggor, ordnade i flockar eller 

 rader. 



4. Alto-Cumulus. Storre hvitgraa bollar, med 

 tydliga skuggor, likaledes i flockar eller rader, 

 stundom sa tatt att kanterna fryta tillsammans. 



b. 5. Alto-Stratus. Tat sloja af gra eller blagra 

 farg, hvilken visar en ljus flack framfor sol 

 eller mane men ej langre nagra gardar. 



C. Ldga moln. 1000—2000 m. 



a. 6. Strato-Cumulus. Stora balar eller rullar af 



morka graa moln, hvilka isynnerhet om vintern 



tacka himmelen. 



a. 7. Nimbus. Eegnmoln. Tjockt lager af morka, 



formlosa molnmassor med trasiga kanter, hvari- 



fran vanligen faller jemnt ihallande regn eller sno. 



Dessa 7 former tilhora och alstras af de stora for- 



andringarna i atmosferen. Dertill komma foljande tre af 



vanligen mera lokalt ursprung: 



a. 



