B8 \r.\i\<;s.M(H>i:T. 



mftrkels ' Itatel af dessa iinders5knirigar in-. ati 



protuberanserna utgftras af massor af glftdande gasi 

 livilka med Bvindlande hastighet frambryta ur solens inre 

 och uppslungas till hojder, som stundom aro betydlio-r 

 - ftrre an manens afstand tran jorden. Harden for dessa 

 autbrott maste sjelf vara ofantligt stor, och salunda ar 

 det begripligt, att den asigt arbetade sig fram. att ej blott 

 de yttre delarne af solen, utan hela det valdiga klotet 

 vore gasformigt, ehuru gaserna i dess inre delar maste 

 antagas vara genom det oerhorda trycket bragta till det 

 egendomliga mellanstadiet mellan gas och vatska, hvar- 

 under de ej fullt aro hvarken det ena eller det andra. 

 Det forhallande, att flera af de svarflygtigaste amnen, 

 sasom Titan, Jern, Mangan o. dy. befinnas i gasform vid 

 sjelfva solytan, gor ocksa, att man knappt kan tanka sig, 

 att nagot amne skulle utan att forgasas kunna motsta det 

 langt hogre varmet i solens inre. Att rotationen af en dylik 

 gasmassa. som ar upphettad till en temperatur, hvarom 

 vi har pa jorden ej kunna gora oss nagot begrepp, och 

 under tryckforhallanden, som vexla fran noil till alldeles 

 ofantliga, kan forsigga pa ett satt, som helt och hallet 

 skiljer sig fran jordens, ar i och for sig sjelfklart. Och 

 dertill kommer att, som ofvan blifvit namndt, studiet af 

 solnackarne verkligen visat pa den markvardiga anomalien 

 af rotationstidens tillvaxt med stigande latitud. 



Allt detta maste gora det i hog grad onskvardt att 

 kunna bestamma solens rotationstid genom en method, 

 som vore fri fran de olao;enheter, som vidlada under- 

 sokningarne af solnackarne och facklorna, och som med- 

 gafve att finna dess varde afven vid hoga heliocentriska 

 bredder. Men hvar finna en sadan? Nagot hopplosare 

 kunde man ju tycka knappt skola finnas, an att vilja 



