60 UBNING8M0DBT. 



stralar, uppkonnia gvimin f'urkortningen af de roda, orange- 

 fargade och gula stralarnes vaglangder, medan deremot 

 glangderna f6r stjernans grona, bla och violetta stralar 

 kortats sa, att de ej kunde af ogat uppfattas. Stjernan 

 .alle saledes synas bla eller blagron. Men i verklig- 

 heren utsanda stjernorna jemval ljusstralar af mycket 

 storre langd an det yttersta af menniskougat armu fornim- 

 bara roda ljusets vagor, och likasa af mycket kortare an 

 det violetta ljusets, ehuru dessa ej fornimmas af mennisko- 

 ogat, sa lange deras vaglangder forblifva oforandrade. 

 Halla vi oss nu till det nyss valda exemplet af en stjerna, 

 som narmar sig till jorden, sa maste dess spektrum, 

 rorelsen oaktadt, ej komma att sakna de grongula till 

 roda stralarne. Ty afven de bortom det yttersta roda 

 liggande ljusvagorna forkortas till 2 / 3 och fa derfor sadana 

 vaglangder, att de bli synliga som grongult, gnlt, orange- 

 fargadt och rodt ljus. Med ett ord sagdt, stjernfargen for- 

 iindras icke genom rorelsen. Det kunde jemval anmarkas, 

 att en egenrorelse hos stjernan, som skulle markbart for- 

 anclra dess farg, maste vara alldeles ofantlig. En hastig- 

 het, som forkortade ljusvagorna till 2 / 3 af deras langd, 

 maste nemligen vara tredjedelen af ljusets eller 100,000 

 kilometer i sekunden, saledes oantagligt stor. 



Karnan i Dopplers uttalanden utgjordes emellertid ej 

 af dessa spekulationer ofver stjernornas farger, utan af 

 hanvisandet pa att ljusets vaglangder forkortas eller for- 

 langas proportionelt mot ljuskallans rorelse mot eller fran 

 iakttagaren eller omvandt dennes rorelse mot eller fran 

 Ijuskallan. Denna sats, den sedan sa beromda „Dopplerska 

 principen", vackte vid sitt framtradande atskillig diskussion, 

 for och emot, inom den vetenskapliga verlden. Att pa 

 experimentets vag profva dess rigtighet, hvad ljusstralarne 



