300 DI^KUSSIONSM0DER. 



Side, altsaa hyppigere Kontraktioner. Denne Forklaring 

 synes at vaere den naturligste, og den hyldes ialfald af 

 nogle Fysiologer, bl. A. af Bunge i Basel (Lehrbuch der 

 physiolog. und patholog. Chemie, 1889). Men hvorledes 

 man end forklarer Fsenomenet, er der et Faktum, man 

 ikke kan komme bort fra, og det er, at ovenpaa Incita- 

 tionen folger en Depression. Binz urgerer dette meget 

 skarpt og advarer derimod: „Der Alkohol gehort zu jenen 

 erregenden Agentien, welche stets den entsprechend weiten 

 Ausschlag des Penclels nach der entgegensetzten Seite 

 bedingen. Ebenso stark als die yon ihm bewirkte Er- 

 regung ist, wird auch die bald folgende ErschlafTung des 

 grossen Gehirnes nnd des Rtickenmarkes sein". (Vorles. 

 liber Pliarmacologie 1891. S. 297.) Her maa man da 

 sporge : naar der uimodsigelig folger en Depression efter 

 Incitationen, hvorfor stimulerer man saa? Man maa dog 

 antage, at naar Depressionen er lige saa stserk som Inci- 

 tationen, maa den sluge denne. som altsaa ikke bliver til 

 nogen Nytte. Der er her atter en Modsigelse, som jeg 

 maa henlede Opmserksomheden paa. Binz anbefaler Alko- 

 hol som Stimulans overfor akute Sygdomme, Udtommel- 

 sestilstande, Kraft tab, stserke Blodudtommelser, kirurgiske 

 Indgreb, betydelige Lsesioner osv. Derimod er det hans 

 Mening, at det er et M:ddel, der paa ingen Maade kan 

 tilraades overfor kroniske Sygdomme, Sovnloshed, Nervosi- 

 tet og den Slags Svaekkelsestilstande , som i vor Tid 

 hyppig findes ikke blot hos Kvinder, men ogsaa hos 

 Msend og hos Bern. I saadanne Tilfa?lde kan Alkohol af 

 Here Grunde ikke anses for et heldigt Middel, bl. A. fordi 

 den saa let giver Anledning til Misbrug. — Laegerne sige 

 nu: vi bruge heller ikke Alkohol imod kroniske Svsek- 

 kelsestilstande som stimulerende Middel, men for at ernsere 



