6(M\ FESTLIGB SA.MMENKOMSTKK. 



Vel iiiu<lt Era Field, vel modt fra Dal 

 I Danmarks lyse Bogesal! 

 Lad tare mi al Dognets Strid, 

 Til den vi bar ej Tid! 

 Gud signe Dig, vort Fsedreland, 

 Vort h j e N o r d , din Vang, din Strand ! 

 Vel modt fra Fjeld, vel modt fra Dal 

 I Danmarks Bogesal! 



Efter Sangen talte Professor Dr. C. Reisz for de fremmede Del- 

 ta g e r e : 



Vore Fsedres Tanke med at indstifte de skandinaviske Natur- 

 forskermoder havde viist sig sund; Antallet af indtegnede Med- 

 lenimer viste noksom, at Moderne endnu havde Livskraft. Vi ^ldre 

 glsedede os ved at trseffe gamle Venner og ved med dem at gjen- 

 kalde os de herlige Dage fra de sidste Moder i Stockholm og Chri- 

 stiania, og de Unge glsedede sig ved at gjoreBekjendtskab med lige- 

 stemte Dyrkere af Naturvidenskaben. Der tilkom alle de Modende 

 en varm Tak. baade vore Landsm&end og Brodrene fra Naborigerne; 

 iseer maatte man takke dem, der kom fra fjerne Egne af Norden, 

 og ikke mindst Finnerne. Men det maatte tillige idag mindes, at vi 

 ved ciette Mode havde den Glgede, at der var Darner tilstede, ikke 

 blot som tidligere i Egenskab af Gjsester, men ogsaa som vore jevn- 

 byrdige Fteller: som Naturforskere og Lfeger. En Skaal for vore 

 nordiske Kammerater og Venner: vi takke Eder. fordi I modte i 

 saa stort Antal. 



For denne Skaal takkede den svenske Generalsekretser, Pro- 

 fessor, Dr. Axel Key: 



" For den halsning, som nyss blifvit oss framlingar egnad, far jag, 

 pa grmid af mig gifvet arofnllt nppdrag. bringa Eder herr Ordforande 

 och Eder alia, som i den deltagit. var varmaste tack. 



En frojd och en hogtid ar det for visso for Nordens vetenskaps- 

 man att ater fa samlas i Danmarks skona hufvudstad, i edert i veten- 

 skapens amialer sa frajdade Kobenhavn, detta odlings centrum, dar sa 

 manga af det nordiska kulturlifvets harligaste alster grott, spirat fram 

 och utvecklats till praktfull fagring, till ara och heder for Eder, till 

 ara for hela den skandinaviska folkstammen. 



Val hafva redan tvanne decennier forrunnit, sedan de skandi- 

 naviska naturforskarne mottes har sasom nu, men huru lifligt och 



