AABNINGSM0DET. 63 



fordel anstallas utoui med spektroskop af mycket stark 

 spridning. Man forfardigade derfor spektroskop, hvilka i 

 stallet for att som aldre instrument innehalla ett enda 

 prisma voro forsedda med ancla till nio enkla eller sex 

 Rutherfurdprismor ; och da man tyckte, att ej ens detta 

 var nog, lat man ljusstralen genomlopa samma langa kedja 

 af prismor, forst i ena rigtningen och sedan tillbaka i den 

 motsatta, hvarigenom spridningen fordubblades. Slutligen 

 har man, isynnerhet pa senaste fiden, tagit sin tillflygt till 

 de s. k. diffraktions- eller gitteispektroskopen. 



Detta hvad hjelpmedlen angar. Tillse vi ater hvad 

 det var, som spektroskopiskt undersoktes pa solen, sa 

 finna vi forst flackarne. Man borjade med att studera 

 dessas spektrum i afsigt att soka utgrunda deras natur. 

 Men under dessa undersokningar upptackte man jemval 

 mycket markvardiga oregelbimdenheter i utseendet af 

 deras spektrallinier. Medan under det senare lugna stadiet 

 af en solflacks tillvaro dessa visa sig jemna och rata, fanu 

 man vid de tider, da snabba forandringar forsigga i 

 rlackarne, da allt det, som man i tuben varseblifver mom 

 desamma, synes bara vittnesbord om de valdsammaste 

 omstortningar, att spektrallinierna, isyirnerhet de, som hora 

 till vissa amnen, voro pa, det besynnerligaste satt vridna, 

 krokta, ja ofta hksom slitna i st}'cken. Liknande for- 

 andringar, hvilka man brukar kalla „rorelseformer a , var- 

 seblifvas annu oftare a protuberansernas spektrallinier, 

 och de blifva har sa mycket mera i ogonen fallande, som 

 hela solen ar omgifven af ett i jemforelsevis fullstandig 

 hvila befintligt lager af glodancle vatgas, den s. k. chromo- 

 spheren, hvilken gifver samma hufvudspektrallinier, som 

 protuberanserna Da ljus jemval fran chromospheren 

 alltid inkommer i spektroskopet, nar man undersoker 



