66 AA1'XIN<;SM0DET. 



Da den hastighet, hvarmed solranderna pS grand af 

 solrotationen narma eller fjerma sig, ar jemforelsevis 

 liteu , nemligen blott 2 kilometer i sekunden vid sol- 

 eqvatorn och nedsjunker till 1 / 2 kilometer vid 75 gr. lati- 

 tud, afven om solen hade samma rotationstid ofverallt, 

 maste spektralliniernas forskjutning blifva mycket ringa, 

 och intet hopp kunde fmnas att erhalla verkligt dugliga 

 resultater, med mindre matningarnes noggranhet kunde 

 goras utomordentligt hog. Denna noggranhet stod tyd- 

 ligen sa nrycket lattare att vinna, ju storre spridning man 

 kunde astadkomma mellan ljusstralar af olika vaglangd, 

 och med ju starkare forstoring man kunde verkstalla 

 matningarne. Men stark forstoring hos en tub, sa vida 

 den ej skall mera skada an gagna, ar oskiljaktigt forenad 

 med betydliga dimensioner hos densamma, och da pris- 

 mor af ansenlig storlek knappt sta att fa, och man^dess- 

 utom vid anvandandet af sadana maste lata ljuset ga 

 igenom sa manga, att stralarnes ljusstyrka i hog grad 

 forsvagas genom absorptionen, kunde ett prismaspektro- 

 skop sa mycket mindre komma ifraga, som man just vid 

 den tiden pa ett par stallen i Europa lyckats forskaffa 

 sig s. k. „diffraktionsgitter u af metall, som bade i sprid- 

 ningsformaga och ljusstyrka ofvertraffade allt, som man 

 dittills kant. Dessas betydliga dimensioner medgafvo afven 

 att med fordel forena dem med ganska stora tuber. 



Jag lyckades afven att efter underhandlingar med 

 prof. Rowland i Baltimore samt optikem Mr. Brashear r 

 nu i Allegheny, likval forst efter fulla tva ars vantan, for- 

 skaffa mig ett praktigt gitter af spegelmetall. Det bar 

 pa sin framre hogt polerade yta en rektangel af 81 mm. 

 langd, 53 mm. bredd, hvilken rektangel bestar af ej mindre 

 an 46000 exakt parallela och sequidistanta med diamant 



