70 LAHMN(iSM0DET. 



Ett framgar omedelbart ur dessa fcal. Om solen roterade 

 som en fast kropp, maste rotationsvinkeln vara densamma 

 d. v. v. 14°, 14 fran eqvatorn till polen. Saledes be- 

 krafta de spektroskopiska iakttagelserna i alio det till- 

 tagande af rotationstiden, livilket saval Carringtons som 

 Sporers observationer pa nackarne angifvit. Men medan 

 nackobservationerna adagalagt detta blott for en zon af 

 omkring 35 eller allra hogst 40 grader norr och soder om 

 eqvatorn, visa mina matningar, att detta forhallande eger 

 rum annu vid 75 gr. latitud, saledes helt sakert anda upp 

 til polen. 



Af olika astronomer hafva forsok gjorts att medelst 

 formler framstalla forandringen i solrotationens hastighet 

 med vexande latitud. De bekantaste torde vara foljande, 

 i hvilka I ar dagliga rotationsvinkeln och if latituden: 



§ = 9°,563 + 4°,5B8 Cos 2 <p (Fayej. 



€ = 7°,275 + 6°,725 Cos ^ (Sporer I). 



I — 8°,591 + 5°,576 Cos ( v + 7°,80) .... (Sporer II). 



I dessa formler hafva likval konstanterna blifvit bestamda 

 ur de spektroskopiska observationerna. Det ar de ur 

 dessa formler harledda vardena pa rotationsvinklarna, som 

 innehallas i kolumnerna 4, 5, 6 i forestaende tabell. Alia 

 tre formlerna stamma nara med observationerna, den tredje 



