DISKUSSIONSM0DEE. 221 



Fordring, som Lsegerne maa kunne stille. Blev Farma- 

 kopoeen kim skreven i Landets Sprog, vilde man savne 

 et Middel til at opdrage de Unge i det saakaldte Apotheker- 

 latin, et Sprog, som har vundet Hsevd i Aarhundreder, 

 og hvis Anvendelse maatte ansees for nodvendig. At 

 leese Recepter fejlfrit vilde de Unge bedst lsere gjennem 

 Farmakopoeen. 



Apotheksbestyrer H. J. M 1 1 e r, Kj obenhavn, bemserkede 

 i Anledning af Apotheker Steenbuchs Udtalelser, at ban 

 vel ikke var sikker paa, om man har Ret til at omtale den 

 af Farmakopoekommissionen afsendte Skrivelse ; men efter 

 hvad der var fremkommet, vilde han oplyse, at Kommis- 

 sionen kun bavde gjort en Henstilling, da Afgjorelsen 

 maatte ligge hos Sundhedskollegiet og Ministeriet. 



Apotheker Steenbncb gjorde opmgerksom paa, at 

 ban ikke bavde talt om, atNoget var vedtaget i Kommis- 

 sionen, og beller ikke havde omtalt nogen Skrivelse til 

 Ministeriet. Han bavde kun oplyst, at Sporgsmaalet om 

 Sproget i Farmakopoeen bavde vgeret under Forbandling 

 i Kommissionen, hvis Tilvserelse jo var bekjendt. Det 

 foreliggende Sporgsmaal var saa vigtigt, at det var fuldt 

 berettiget at give Bidrag til dets Belysning i et Mode, 

 bvor Apothekere fra alle de nordiske Lande vare for- 

 samlede. Derfor bavde ban villet meddele sin Anskuelse, 

 og hvad der var bekjendt om enkelte Andres Opfattelse. 

 Den af Assessor Hempel fremsatte Anskuelse, at en latinsk 

 Farmakopoe er nyttig for Disciplenes Undervisning, var 

 ingenlunde ny; men han kunde ikke tiltrsede denne til 

 Trivialitet gjentagne Paastand. Disciplene lsere ikke Latin 

 ved at overssette Farmakopoeen, da de have den danske 



