UISKUSSIOXSM0DER. 261 



og deres Bevarelse er ubetinget at foretrgekke. Et 

 nsermere liggende Middel er det at indskrsenke, ikke 

 Fagenes Antal , men Examensfordringerne i de 

 enkelte Fag. Jeg for min Del er overbevist om, at 

 man saa vel her som i de andre Lande vilde kunne incl- 

 skrsenke Fordringerne ret betydelig i flere af Fagene 

 uden Fare for, at Lsegeuddannelsen skulde lide mindste 

 Skaar ; men dette er et overordentlig vanskeligt Punkt at 

 komme ind paa. og det egner sig mindst af Alt til at 

 diskuteres under de foreliggende Forhold, dels fordi det 

 vilde fordre en Kjendskab til og en Droftelse af Enkelt- 

 hederne, vi ifolge Sagens Natur nodvendigvis maa lade 

 ligge, dels fordi det uundgaaelig vilde fore til en Kritik 

 af den enkelte Universitetslgerers Virksombed. Thi, saa- 

 ledes som Forholdet er hos os og, saa vidt jeg veed, 

 ogsaa ved alle andre nordiske Universiteter, saa har den 

 enkelte Lserer fuldstsendig Frihed baade til at docere sit 

 Fag og til at stille sine Examensfordringer i saa stort et 

 Omfang, som ban finder for godt; Censorerne kunne vel 

 udove en modererende Indflydelse paa en altfor fordrings- 

 fuld Examinator, men i det Hele og Store maa det siges, 

 at den enkelte Examinator kan stille hvilke Fordringer, 

 ban lyster i sit Fag. Denne Tilstand vil forelobig nseppe 

 bbve forandret, og som Forboldene bave udviklet sig, 

 vilde det vel en dog blive opfattet som et Indgreb i den 

 enkelte Universitetslgerers Fribed, hvis der affordredes 

 bam et detailleret Program, som skulde godkjendes af 

 alle de andre Examinatorer ; men sikkert er det, at den 

 nuvserende Ordning undertiden kan medfore store Ulemper, 

 tbi Mangelen af prsecise Programmer og Kursus-Terminer 

 gjor det umuligt at tilvejebringe den Harmoni i Under- 

 visningen, som dog altid bor tilstraBbes, — den gjor det 



