SEKTIONEN FOR FTSIOLOGI OG ANATOMI. 649 



ty fall mera valbetankt af obducenten att forklara: „jag 

 har ej kunnat upptacka tuberkulosa forandringar", an att 

 pasta: „djuret var fritt fran tuberkulos". Visserligen ar 

 annu mycket oklart i tuberkulinfragan, sarskildt betraffande 

 beting el sema for reaktionens uppkomst. Men med han- 

 syn till den konsekventa otverensstammelse, som i detta 

 hanseende kan sparas mellan orsak och verkan. i det orn- 

 kring 90 pet. af tuberkulosa djur reagerat och 83 pet. 

 (antagligen) tuberkelfria djur icke reagerat, och pa grund 

 af nyss framhallna svarigheter vid den postmortala diag- 

 nosen i lindriga fall, sa tror jag, att man tills viclare lugnt 

 kan antaga, att fullt tuberkelfria — och annars friska — 

 djur icke reagera, eller omvandt, att hvarje djur, sorn 

 visat tydlig reaktion, ar behaftadt med tuberkulos, fast 

 nagon gang i sa ringa grad eller dold form, att obdu- 

 centen icke lyckas pavisa nagra patologiska forandringar. 

 Den andra hufvudinvandningen mot tuberkulinet gar 

 ut fran den ej sallan gjorda iakttagelsen, att tuberku- 

 losa djur stundom icke reagerat for en tuberku- 

 lininsprutning. Det har nastan uteslutande visat sig 

 vPtra endera i hogsta grad angripna eller ock mycket 

 lindrigt tuberkulosa djur, hvilka varit okansliga for lym- 

 fan. Da man emellertid a andra sidan sett djur ur bada 

 dessa kategorier regelbundet lamna fullt typisk — ofta, 

 hvad betraffar de sist anforda, mycket hog — reaktion, 

 sa, torde namnda sakforhallande blifva ganska svart att 

 forklara. Afven om man skulle, betraffande djur som lida 

 af generaliserad tuberkulos, adoptera Prof. Bangs forsok 

 att tolka den uteblifna reaktionen salunda, att organismen 

 i dylika fall vore till den grad ma'otad med inom kroppen, 

 pa naturlig vag, bildadt tuberkulin, att den obetydliga 

 tillforseln utifran — genom en tuberkulininjektion — icke 



