668 FE8TLIGE SAMMENK0M8TER. 



en stodjande hvarandra. Myckel hafva vi i den strides att geincn- 

 siim taga vara pa. mycket air gemensamt framja. Och skulle an for 

 nagra ogonblick valdsamma stormilav uppn"»ra Orcsund. och blicken 

 .ti kvliga dimmor skymmas, da den fran det ena landet sokte det 

 andra, skulle an tjocka, hotande nioln lagra sig ofver Kolen, snart 



i 1 solen dock ater lysa fram , och ma vi da finna oss i sarama 

 stallning som forut med handerna till trofast handslag strackta mot 

 hvarandra. 



Ma intet, hvad hillst an ma komma. kunna slita det andliga band, 

 - q forenar oss, och ma detta mote i det bandet invafva nya for- 

 starkningstradar och gora det annu mera hallt'ast. Ma det vara, in a 

 det blil'va sa hallfast, att det aldrig brister. Med den forhoppningen 

 beder jag Eder alia, lramlingar. liar med mig hembara var varma 

 tack for det mottagande vi ront, och i botten tomma vi vara biigare 

 tor vara dan ska vardar och vart 14de mote. 



Forsamlingen at'sang derefter iolgende Sang at" Professor 

 Frithiof Holmgren: 



Jag helsar dig, som soker ljus. 

 Hvarhelst naturens ader rinner: 

 I daggens dropp, i skogens sns, 

 I lif, som vaknar och forsvinner! 

 I himlarymdens vida sal, 

 I hafvets djup, pa berg, i dal — 

 Af moder tyngd och tankeqval — 

 En strale dock hvar dag du tinner. 



Jag helsar dig, du man af stal, 

 Som later ingen dig befalla, 

 ^len oforfarad ser ditt mal, 

 Hur tidens skuggor an ma falla! 

 For saiming ensam star din strid, 

 Din valplats ar som verlden vid, 

 Din segervinst — en battre tid 

 Med ljus och frihet at oss alia. 



Jag helsar dig, som segervan 

 Har druckit djupt ur ljusets floder, 

 Och dig, som nyss beg} T nt din ban, 

 Jag helsar dig som vapenbroder! 

 Framat hvar son af asablod 

 Med nordisk kraft, med mannamod! 

 Vart mal ar hogt. v4r kamp ar god 

 For mensklighetens riksklenoder. 



