IiS FRETAL. 



vl, men det var fr lngt till botten, och det 

 var dessutom s kolande mrkt, att vi icke kun- 

 de finna ngon god ankargrund." "Ja, se det 

 frndrar saken," infll farbrodern triumferande 

 fver sin fr familjen visade kunskap i navigatio- 

 nen, h vilken han ville lysa med nnu mera, d 

 han tillade; "Jag frmodar, att Ni icke hade me- 

 ra n p sin hjd ngra tusen alnar ankartg med 

 Er, och, att dmma efter Wettern, som jag ofta 

 fverfarit, s mste Nordsjn p sina stllen va- 

 ra lika s mnga famnar djup, d man icke trf- 

 far p ngon "ankar-bank." Gossen var just i be- 

 grepp att svara hrp, d en Tante frekom ho- 

 nom med utropet: "men, min Gud! bsta kusin, 

 slpper ni d icke ankaret h varje afton, innan ni 

 lgga Er, huru kunna Ni annars f en blund i 

 gonen , och huru i all ver Iden kan vl den stac- 

 kars styrmannen hitta rtta vgen i mrka nat- 

 ten?" Den sjfarande kusinen, som nu blott be- 

 hfde observera Onkelns fysionomi, fr att veta, 

 huru lngt han kunde g, fann af det derp hvi- 

 lande ljet, att det icke vore rd ligt fortfara lng- 

 re i det brjade maneret, utan besvarade nu Tan- 

 tens frgor s god t han frstod, och fortsatte der- 

 efter sin berttelse, h vilken hade den ej s ovan- 

 liga effekten, att till den grad uppskrmma h- 

 rarne , det de frmodade, att han icke tnkte "fa- 

 ra ut igen ;" och d han derp frskrade att han 

 snart skulle ter embarkera , begyntes beskrman- 

 de utrop, att "pappa och mamma inte borde til- 

 lta det," och himlande lycknskningar frn Tan- 



