12 2 RESA MELLAN S 6 D 11 A 



de ijusa, kggelformiga strlkastningar , med hvil- 

 ka den liar och der i olika direktioner genom- 

 trngde, och som visade, att sky massan antin- 

 gen icke varit hel, eller ock redan brjat att fr- 

 dela sig. Detta syntes snart nnu tydligare, d 

 tskilliga af dess fra delar, liksom lsryckta af 

 ngon hftig kraft, brjade tskiljas och med till- 

 tagande hastighet sprida sig uppt himmelen. 

 Emellertid hade fven den ned ra kanten smnin- 

 gom lyft sig s mycket fver horizonten, att d 

 solen slutligen, lik en matt gldgad eldkula, ned- 

 gick, hann den jemt mellantrnga sina sista hem- 

 ska strlar, liksom fr att i sista gonkastet var- 

 na fr den kommande hastiga frndringen i v- 

 derleken. 



Denna varning var ocks icke fruktlst gif- 

 ven, ty uppmrksamma gon hade lnge fljt, 

 s vl den nedgende solen, som de hastigt upp- 

 stigande molnen; och den frstnmde hade icke 

 frr sjunkit under horizonten, n Kaptenen, ef- 

 ter en hastig blick uppt topparna, ropade: "alle 

 man p dck , att berga segel." Snart voro ock- 

 s alla l-segel och de mindre ltta segeln borta, 

 och d derefter en rst frn frtoppen frgade: 

 "skola vi ref va eller berga toppseglet," hrdes 

 straxt Kaptenens stmma, med den hastiga ifver 

 som s vl markerar, huru mycket skyndsamhet 

 r ndvndig: "berga och besl hvar enda lapp, 

 annars fr vi snart den som gr det." P det- 

 ta stt drog det ej lnge, frrn alla seglen, med 

 undantag af klyfvaren, Voro bergade; och, i stal- 



