O RESAN MELLAN SDRA 



ken i skmtande ton frgade honom hvad han 

 sg p framfr stfven, eller om han kanske 

 tnkte fnga en Delphin till frukost, d han tro- 

 ligen icke nnu ftt ngon mat sedan kan kom- 

 mit om bord. Gossen fick likvl icke tid att 

 besvara ngon af dessa frgor, frr n den fr- 

 re tillade: "Jag vet vl, att du endast roat dig 

 med att se huru hon gr genom vattnet, och detta 

 frundrar mig icke, ty det roar mig sjelf. Tyc- 

 ker du annars, att det r ngon skillnad emel- 

 lan hennes stt att plja sjn och det skeppets, 

 som du lem na t? Men detta kan du sga mig 

 sedan. G nu ner i kajuten, s lagar vl ste- 

 warten att du fr ngot att ta , och kom sedan 

 upp, s fr jag hra hvad nytta du kan gra 

 mig hr om bord." 



Gossen , som verkligen var fastande och dess- 

 utom i den aptitfulla lder, d en bjudning 

 ner till kajutboidet kan bde emottagas och ho- 

 noreras, vid hvad tid p dygnet som helst, lt 

 icke sga sig detta tvenne gnger, utan lemnade 

 genast Kaptenen och begaf sig ner i kajuten, 

 h V res t han emottogs af en lng Neger, som be- 

 stllsamt serverade honom med qvarlefvorna af 

 en bastant frukost. Ehuru ifrigt han sysselsatte 

 sig med den vlsmakande mltiden, kunde han 

 nd icke lta bli att bemrka det besynnerliga 

 i rummet, der han befann sig, och dess olikhet, 

 s vl med det lemnade skeppets kajuta, som f- 

 ven alla dem, han frut' varit uti, om bord p 

 andra fartyg. Oaktadt detta rum fr frigt var 



