106 RESA MEI.I.AN SUDJRA 



JVew-York , ty del tycktes just frnjas af den 

 mngd segel det nu frde, och, villigt lutande 

 fver t ena sidan, dansade det gliidtigt och le- 

 digt l ver de sm molstrfviga vgorna, Ii vilka 

 knappast hunno brja sin vanmktiga strid framfr 

 hgen, frrn de fstes under botten, h varifrn 

 de, flata och underkufvade, terkommo akterut, 1 

 der de utglo sin harm i tvenne rader t i bubb- 

 lor, som parallelt fljde det hvirflande klvattnet. 

 Om icke sjelfva skutan knde impulsen af 

 nrheten till sitt hem , s gjorde tminstone 

 hennes Kapten det, ty med ltta steg promene- 

 rade han nu p gngbordet, delande sin upp- 

 mrksamhet emellan tgens ibndning och be- 

 traktandet af de mnga kustfartyg, som seglade 

 till och frn Amerikas strsta handelsstad. Han 

 kunde ocks icke lta bli att emellant med natio- 

 nei tillfredsstllelse yttra sig fver sin fdelse-orts 

 handel och sjfart, och gick slutligen s lngt i 

 sin enthusiasm derfver, att han, vndande sig 

 till en grupp passagerare, frgade dem, om de 

 icke trodde att New- York i detta hnseende of- 

 vertrffade sjelfva London. Ett gllt gapskratt 

 frn Engelsmnnen och ett oredigt sorl frn den 

 frgandes landsmn, hvilka, ehuru gerna de ve- 

 lat, nd icke vgade upphja sitt land nda dit, 

 besvarade Kaptenens enfaldiga frga, och gaf 

 anledning till en af de mnga disputer, hvilka 

 s vl hr om bord, som nstan fverallt, der 

 en Engelsman och en ^ord-Amerikan f vara 

 tillhopa fver en half timme, alltid uppst om 



