I 1 8 RESA MIII.LAN SODIIA 



var njuten. Dol var ocks icke rum fr mera, ty 

 det lilla aflnga inahogny-boidet var fverhljdl 

 med en sodan mngd klufna ostron, att det icke 

 syntes som ngot annat n, hvad det nu verkli- 

 gen var, ett ofantligt fat fverlastadt af denna 

 vra moderna matgudars ambrosia. Under bor- 

 det var stld en tom balja, uti hvilken vr tjenst- 

 grande hofmarskalk befallte, att de tomma ska- 

 len borde kastas, fr att undvika ondig trng- 

 sel p bordet, med undantag af hvar tionde, 

 hvilket skulle lemnas framfr h varje couvert, min- 

 dre fr att berkna den totala konsumtionen , n 

 fr en annan kontroll, b vilken vr systematiske 

 vrd frbehll sig. 



"N vl" fverrstade slutligen en af det 

 muntra sllskapet de friga "der gick den tju- 

 gonde lika mustig och delicat som hennes nitton 

 fregngare; och jag har i min lefnad aldrig 

 smakat sdana gudomliga ostron. Jag skulle n- 

 stan vilja hlla ngot, att jag lter nnu ngra 

 tjog gra dem sllskap, innan jag brjar tnka 

 p att sluta denna angenma frrttning. Emel- 

 lertid tycker jag, att man snart borde besinna i 

 hvad element dessa skna kreatur ro fngade, 

 och icke lngre neka dem en del fluidum, utom 

 hvilket jag fruktar de lika litet trifvas i sitt nya 

 bostlle som i sitt gamla. Hvad sger Ni dr- 

 om, herr hofmstare? Ni har nu rangerat 

 allting s vl, att det nstan r skam pminna 

 Er om att man brukar' dricka ngot, d man 

 ter ostron, ehuru det frmodligen icke hr blir 

 Haut BarsaCj som man brukar i Paris." 



