I 3a RESA ML MAN SDRA 



ra ankomst dit. Detta var lyckligtvis icke fallet, 

 ty var lots manvrerade sin skonert med samma 

 Iranquillitc , som hade det varit ljusa dagen, oeli 

 styrde sitt fartyg genom mrkret med en skerhet, 

 som kunde gra frltligt lotsarnes vanliga skryt 

 att kunna besegla sitt farvatten med frbund- 

 na gon. 



Som vistandet p dck nu mera icke erbd 

 ngon ting behagligt, utan snarare motsatsen, d 

 den strnga klden agerade hgst motbjudande 

 p menniskor, hvars ltta Westindiska garderob 

 icke var synnerligen passande fr denna tempe- 

 raturen, s drog det resande sllskapet sig efter 

 hand ner i den trefligare kajuten, der en lgan- 

 de koleld i den blanka metall-kaminen , en bl 

 varm "Whisky -punch och ngra tnda Havana- 

 cigarer snart frflyttade dem i ett mildare kli- 

 mat. Den glada conversationen var snart i den 

 muntra fart, till h vilken s trefliga omstndig- 

 heter borde uppdrifva den emellan personer, af 

 hvilka icke allenast de flesta tillhrde ett yrke, 

 som man i allmnhet icke frebrr trumpenhet, 

 utan fven alla voro frenade med det ltta obesvr- 

 liga vnskapsband, som s ltt knytes under re- 

 sor. Aftonens timmar framflto ocks s omrk- 

 ligt, att det vckte en lika allmn som glad surpris, 

 d den lille svarte Negerpojken ppnade drren 

 med den dubbla underrttelsen: att vi snart vo- 

 ro framme, och att mnen nu var uppgngen. 



Uppkomna p dck funno vi ocks J vr lilla 

 farkost p en nstan lugn vattenyta emellan tven- 



