HN sh 
Fjårilen med fine prålande fårgor, 
Snåckan med fitt tåcka fkal och dyrbara pårla. 
Der tilhör Månnifkan, at höja fin fjäl 
till Guds åra, då hon betracktar Gud i Hans fka- 
pade Verk, och då hon nyttjar dem till de ån- 
damål, hvartill de blifvit henne gifne. 
Envruv den få fållan kånnes, fållan up- 
fylles, är det likvål en af våre förfte pligter, 
— att kånna Naturen, 
— att infe vårdet af Naturens ftora och un- 
dransvårda Kedja, 
— att med andakt och beundran betrakta defs 
pragt , É 
-— att med klokhet och eftertanka anvånda 
defs alfter. 
Naturens betraktande år otvifvelagtigt 
en af de åldfte , en af de får odlade Vetenfka- 
per. Månnifkan har i alle tider utur Naturens 
Riken håmtat fine behof , fine bekvåmligheter, fi- 
ne nöjen. Men långe dröjde det, innan denna 
Vetenfkap blef lyfande och månge tidehvarf 
för- 
