- 17. 5. 
Vanligen blomstra och hbefröas de mäste Växter under 
den varmaste årstiden, så att värmen icke ringa bidrager till 
denna starkare dragningskraft af födo-ämner ifrån Toten, ända 
till Våxtens yttersta ändar. Att frö-tedningen för sine större 
behof dtager till sig både flere och andre ämnen, än bladen 
och grenarne, tyckes med skäl kunna slutas deraf, att 
jorden aldramäst mattas, då ett och samma säde nyttjas flere 
gånger å rad. Ett 'omväxlande utsäde lyckas bättre, emedan 
det sannolikt finner andre för sig tjänlige och af förra sädet 
obegagnade födoämnen. RR Sa 
— Besinnar man tillika att en Växt, innan den löper Sö blom- 
ma, är mindre till sit omfång , och förökas uti storlek, ofta 
dubbelt eller mer, då den gått i blomma, så faller det satir 
eka naturligt, att denna förökade tillväxt, förenad med en 
starkare dragningskraft, fordrar större förråd af föda och n- 
derhåll ifrån jorden, hvilken följagteligen kommer, att mera 
förlora af sitt kol-ämne och sine oljagtige beståndsdelar, samt 
altså, att mera mattas och utmagras. Råg-brådden är om vå- 
ren obetydlig i jämförelse med en Råg-åker, som mognar sitt 
frö, till hvilket all näring så synes dragas, att blad och halm 
alldeles förtorka i samma mohn, axen förstoras, mogna och 
blifva tunga. Alla annuella växter framvisa denna syn åre 
ligen och de tu-årige på andra året, då de löpa i blomma, 
gifva frön och sedan försvinna. Mat-jorden förlorar således 
under all fröredning mycket mera af sine födande delar, sitt 
kol. ämne, sin oljagtiga beståndsdel och de salter, som förena 
