122 
ÄATROPA mandragora.  Dupaim, 
FREE a a 
År en ganfka giftig ört, fom har en dåfvan- 
de verkan på nerflyftemet och förvirrar hjernan; 
men dels bloma åger et behagligt utfeende. 
Mandragorernas rusgifvande och döfvande' 
egenfkap behagar mera Öåflerlånningarne ån Euro-' 
peerne. Schulze fann Mandragorerne på Thabor 
af ljuflig lukt; men frugten icke lika angenåm 
för alle. 
Mänrrer fkrifver om Mandragorerna, at de 
i" St. Johans öken i April imånad redan luktade vål, 
De våxa på flere flållen uti Palzeflina och fin- 
nas fällyntare i Mefopotamien. - HASSELQUIST 
ref. pag. 167. fåiger, at de våxa öfver alt i Gali- 
> men ej i Judeen. Södra Europa och norra ; 
Afien åro deres råtta fådernesland. Bladerne fram 
komma ifrån roten och ligga nåra marken, Blom- | 
man år enfam på en kort fljelk. Våxer i nor 
ra delen af Palxftina eller fordna Galileen i mångd: 
I dålden vid J:ffa by våxer den i myckenhet. 
oc, I Mofl 30: 14. 16: Ruben: gick i hvete ; 
anden ut i marken och fann. Dudaim, dem ban 
håmtade åt fin moder LzA, hvilken afftod af dem 
ec fe äs 
en del åt fin fyfter emot vilkor; detta. 
om frugten, Det tros almånt i Orienten, at . äv 
 dragorer befordra frugtbarheten. Frugten år klot- 
> Food, gul fom pomeranfen, af två tums diameter. 
