624 ' Junta de Ciències Naturals de Barcelona 



plantes en prempsa, estendre els que trèiem humits, preparar 

 encara qualques espècies delicades del dia abans que amb la 

 claror del llum de ganxo no volguérem malmetre, i en Gros, 

 atrafegat amb la neteja de plats i cassoles, amb la preparació 

 del cafè pel desdejuni i amb la de l'esmorsar i dinar que ens en 

 havíem d'endur, veusaquí en què foren gastades les primeres 

 hores del matí de cada dia. Doncs el guia partí més de jorn que 

 nosaltres, cap a Fredes, i a dos quarts de nou com és dit, sor- 

 tirem nosaltres agafant pel bosc de davant de casa que s'en 

 puja dret a la Mola del Boix. 



Tota la falda NW. de Caro està cuberta de bosc; el Pi rojal 

 [Pinus silvesíris) és el que domina; mesclat amb ell, hi ha més o 

 menys rars o abondants segons l'exposició particular de cada 

 lloc. Pins negrals (P. Larició); a les bandes més ubagues el pri- 

 mer, el segon en el solei. Tot el sol és encatifat de Gallufa {Ardos- 

 taphyllos Uva-ursi), Cascaula [Genista hispànica), Felguera 

 {Pteridium aquilinum), Boix {Btixus sempervircns) , Herba del 

 mòs del Diable {Primula officinalis), Jonsa {AphyUanthes mons- 

 peliensis).... Aquesta associació, molt característica, és per 

 totes bandes dels Ports en llocs ubacs; cap a la Mola del Boix, 

 el punt més enlairat de Tossa de Caro, nosaltres la trobàrem així 

 com és dit fins molt amunt. Això fa que hom cerqui per llocs 

 més descuberts, vora les torrenteres, o damunt les roques, la 

 variació que no troba més que allí, o que dediqui a l'amic Sa- 

 garra les estones de monotonia, caçant qualque lepidòpter. 

 Cap a 1,200 metres, veiérem aleshores els primers exemplars de 

 Erebia evias, la forma hispànica, d'aquestes serres occidentals 

 de Catalunya, que vola esquerpa sense parar-se en lloc. Cent 

 metres més amunt, en un tarterar hom veu els primers Erissons 

 {Erinacea pungens); ço és general als Ports de Tortosa; així que 

 la associació devé oberta, per mor del sol pedregós i extremada- 

 ment sec, la Erinacea apareix tot seguit. Retrobàrem els Salix 

 tarraconensis; més enllà la Valeriana tripteris var. tarraconensis, 

 Lónicera pyrenaica, Potentilla caulescens, Anthyllis montana, et- 

 cètera. A dalt del coll, sota del cim, Helianthemum canum var. al- 

 pinum, Teucrium aureunt, Festuca Hystrix, Linum campanula- 

 ium, Globularia nana, Arenaria Loscosii var. viridis... Fins allí 

 arriben la Jonsa i les Argelagues. 



