Excui'sió botànica als ports de Tortosa 625 



Dinàrem a la Mola del Boix. El dia era rúfol, tot ennuvolat. 

 Tortosa allà baix a la plana, no la veiem sinó de tant en tant, quan 

 el vent ens llevava la cortina de boires, que venint de marina 

 es destriaven i es fonien en trespassar Ics altes cimeres dels ports; 

 l'Aragó, l'oviràvem serè, tot ensolellat allà a ponent. En havent 

 dinat, arribàrem íins dalt del cim del Molló, i allí els núvols 

 ens enbolcallaven tan de mala manera que no ens veiem l'un 

 a l'altre en Gros i jo, i tement pluja, i sentint fret, i sense gaires 

 ganes de continuar treballant, emprenguérem la devallada per 

 on de més bon baixar ens semblà, i barrancades avall tornàrem 

 a casa a entrada de fosc. Havíem fet bona feina, però, per 

 esser-nos coneguda des de 1915, aquesta part de Caro i la Mola 

 del Boix, poques novetats hi trobàrem. Bona collita fou feta 

 de Hieracium; ens enduguérem, encara florides, PcEonia pere- 

 grina var. leiocarpa; retrobàrem Aquüegia Paui, Dipiotaxis 

 nudicaulis, Kernera auriculafa... 



A fora era negra nit. En Grau i l'ase havien retirat feia 

 estona, i estàvem a punt de començar a sopar; a la llar la calde- 

 rada hi bullia de valent, i tot estava amanit, que encara el guia 

 no havia retornat; quan oírem passos allà fora i trucà a la porta, 

 eren dos quarts de deu. Des de bon dematí fins aleshores no havia 

 reposat sinó una estona a Mas de l'Amat, on després d'anar 

 fins prop de Fredes preguntant per totes bandes, feu troballa 

 de Pau i de sos companys. Ens contà com arribà a Mas de l'Amat 

 quan tot just hi acabaven de descabalcar nostres collegues, 

 que trobà asseguts a l'era de la casa; com feu entrega a Pau del 

 missatge nostre de salutació, de com n'estigueren contents que 

 li feren gràcia de licors i tabac. I, tot seguit tregué de la butxaca 

 aquesta resposta gaire bé telegràfica: «Gracias, salud y alegria. 

 Estamos bien; nos veremos mariana. La Campanula Beltranii, 

 buena! Deseo verles. Pau». — Estava escrita damunt un fullet 

 de paper, en llapiç. El lloc on ens havíem de veure a l'endemà, 

 era Carrelares, si fa no fa a mitan camí entre on eren ells i on 

 érem nosaltres. 



Sopàrem amb el cor alegre per les bones noves que'ns duia 

 nostre guia, un sopar tot atractívol, perquè contenia una nove- 

 tat ben agradosa, que venia a trencar l'ensopiment d'unes men- 

 jades totes semblants: una magnífics pebrassos, que ens dugué 



