630 Junta de Ciències Naturals de Barcelona 



Tres Pins, acompanyen al Faig: Pinus silvestris i P. Laricio, 

 Acer hispanicum var. Pai4Í, Corylus Avellana, Sorbus Ària, 

 Taxus haccata, Pnmus Mahaleh, Buxus sejnpervirens, Arctosia- 

 phylos Uva-Ursi... Però, no solament el clima li és desfavora- 

 ble al Faig en aquelles localitats, i pert la possessió del terreny 

 en lluita amb els demés, sinó que l'home actua també amb eficà- 

 cia en contra d'ell. La Faigeda va ésser tallada allí fa poc temps, 

 i'^ara els Faijos queden isolats clapejant encara el bosc mixte 

 suara esmentat, esteses ses branques amplissimament. 



Aquell reco dels Tres Pins és dels més hermosos dels Ports. 

 No ens en oblidarem més. En conjunt la vegetació forma com 

 un illot arcaic, desencaixada de la resta de la dels Ports, per 

 aquell posat especial de cosa vella, que un sent que va perdent-se, 

 que es va estingint. Encara un Teix gegantí s'enlaira entre mig 

 del bosc; és el més gran de l'encontrada, respectat per les destrals 

 dels llenyataires; son tronc fa cinc metres de circunferencia a 

 un de la base. 



Allí mateix, en el rocam, herboritzàrem la Biscutella Icsvi- 

 gata raça cuneata Font Ouer, molt ben caracteritzada; en els 

 penyals hom hi veu les corones de l'Altamira {Saxijraga cata- 

 launica), també com a Salt de Cabrit, sense l'espigot; la Loni- 

 cera pyrenaica, tota florida, etc, etc. 



Dalt la collada, a 1,300 m., cara a mig dia, la vegetació meri- 

 dional mesclada amb qualques espècies del Nord apareix tot 

 d'una: Thymus vulgar is, Buxus sempervirens, Brachy pòdium 

 ramosum, Genista Scorpius, Teucrium aureum, Arenaria capi- 

 tata, Helianihemum canuni, Aphyllanthes monspeliensis, Eri- 

 nacea pungens, Hyacinthus Fontqueri... Fins tocant a l'aresta 

 del cim en un petit troç conreat, arriben les patates. 



Dinàrem a La Censola, així que la vall comença, cara al 

 Sud, al peu d'un petit pouet, i no gaire lluny d'allí, en acabat de 

 dinar. Gros descubrí una petita Felguera, tota rara a Cata- 

 lunya: VOphioglossum vulgatum. Cims enllà, com aquell qui va 

 a la Mola del Boix, carenejàrem nosaltres batuts a tot plaer per 

 un cerç fortíssim. El capell sota l'aixella i els cabells esbullats, 

 anàrem trescant per aquells bancals calcaris, tots esquerdats 

 i com corcats, gaire bé nusos de vegetació. De tant en tant la 

 brancada blanquinosa d'un pi esquelètic que volgué ésser ovi- 



