andra arter (smärre Collemaceer, Lecidca och Lecanora ar- 

 ter, etc). De jordbeklädda sluttningarne äro mindre steniga 

 men till följd af deras läge torra samt bevuxna med tall 

 eller på något friskare ställen blandskog. Endast i däl- 

 derna mellan de skilda bergshymplarna, der någon bäck of- 

 tast slingrar sig fram, är jorden friskare och vegetationen 

 lundartad med rikligen ingående Aconitum. 



Dessa höjder närma sig stranden i den mån man fär- 

 das åt öster. Terrängen häremellan är intagen af smärre 

 ängar och åkerlappar samt betesmark af vanlig beskaffenhet. 



Från vikbottnen vidtager en i samma riktning fortgå- 

 ende dalgång, som småningom stiger uppåt; den är genom- 

 fluten af en bäck, som skurit sin fåra djupt in i dalbottnen. 

 Terrängen är ojemn och rödjad till äng. Afven här möter 

 man på lägre platser, liksom på andra öppna bördiga ställen, 

 den karakteristiska Aconitum. 



Jordmånen bildas på lägre belägna ställen af lera, hvil- 

 ken ej sällan jemväl visar sig ganska högt upp på sluttnin- 

 garne; den är merändels mullrik samt föga styf. 



Af här förekommande ståndorter må ännu några ord 

 egnas åt ängarne, hvilka ligga spridda längs stränderna och 

 äfven på några af höjdsluttningarna. Enligt hvad man af 

 den starkt kuperade marken kan sluta äro de små och ut- 

 göras af fält- (ängs-) backar. Örtvegetationen på dem är 

 riklig och i dennas sammansättning ingå i öfvervägande grad 

 Leontodon hispidus samt Pilosellce, hvilka sistnämnda i säll- 

 spord mängd och stor formrikedom uppträda. Fuktiga än- 

 gar af något större vidd anträffas vid Variskallio och på 

 Lahentausta höjdsträckningen. 



Ofvanstående skildring hänför sig till de närmaste om- 

 gifningarne kring Kirjavalaks. Området torde vara den star- 

 kast kuperade trakt i det bergiga landskap som omsluter 

 nordvestra delen af Ladoga, och påminner genom sina trånga, 



