98 



läte, som kanske kan uttryckas med : först ett starkt, 

 något bvisslande „hvi, hoi", och derpå ett „serr, 

 zerr u , påminnande om det af Troglodytes europceus 

 eller af Lusciola rubecula. Foglarne visade föga 

 skygghet; den gamla hanen tog dock slutligen sin till- 

 flykt till de höga träden i den närgränsande, större 

 skogen. De tre ungarne, som nyss torde hafva fla- 

 xat ur boet, hoppade med upprätt stjert från gren 

 till gren helt nära marken. Vid Petrosavodsk träf- 

 fade jag endast en ensam hane uti en tät, mindre 

 granskog. 



Enligt Naumann deremot (Naturg. d. Vögel 

 Deutschl., 2. Theil, Leipzig 1822, p. 243 & 244) 

 håller sig denna art „immer in den Baumkronen" 

 och „fiattert von einem diirren Zweige zum andern 

 in den obern Aesten der Bäume umher och kömmt 

 nur selten in die niedrigen Zweige uud Gebiische". 

 Uti Th. XIII, 1846, Nachträge, säger samme förf. 

 att denna fogel „in den Zugperioden" — — — — 

 „zeigt sich, gleich andern Fliegenfängern, auf der 

 Spitze eines eben nicht hohen Gestrupps sitzend" 

 — — — — , men att „er in der Fortpflanzungszeit 

 mehr in den Baumkronen sich zu nähren versteht". 

 Degland & Gerbe säga (uti Ornith. Europ., Torne 

 I, Paris 1867 p. 586) att denna art „niche sur les 

 arbres, å 1'appui des grands troncs". 



De vid Mandroga tagna ungarne, som nyss lem- 

 nat boet, ega följande utseende: De svartgråa fjä- 

 drarna på hela öfversidan äro i spetsarne försedda 

 med stora, rostgula fläckar, i följd hvaraf fogeln ofvan 

 är starkt spräcklig af svartgrått och rostgult. I ögon- 

 och örontrakten äro fjädrarna nästan helt och hål- 

 let rostgula. Undertill är ungen orent ljusgrå med 

 rostgul anstrykning; de undre stjerttäckarna äro 

 dock rent hvita. Stjertpennorna af samma färg som 

 de gamlas. Vingarne, något mörkare än de gamlas, 

 hafva de inre pennornas yttre kanter rostgula samt 

 öfra täckfjädrarna af samma färg som ryggens fjä- 



