91 Årsmötet den 13 maj 1895. 



bestämningarna. Hvarjc gång har ett slags modiis vivendi anord- 

 nats, men omsider föreföll det önskvärdt att genom en tidsenlig 

 revision af stadgarna verkligen fastslå en del förändringar, som i 

 praktiken allaredan] blifvit i någon mån genomförda. Efter det 

 ett förslag blifvit uppgjordt antogs det på senaste årsdag och har 

 numera den 10 oktober 1894 blilvit vederbörligen stadfäst. Af 

 de införda ändringarna är måhända den vigtigast, att redaktions- 

 komitén, som fungerat under senare; tider, organiserats till en 

 ,,beslyrelse", som äger förbereda eller afgöra en del vigtigare 

 angelägenheter; några nya bestämningar af ekonomisk art äro 

 jämväl af en viss betydelse. 



Må vi uttala den förhoppning, att den stilla utveckling, Säll- 

 skapet genomgått i och med antagandet af dessa stadgar, skall 

 innebära ett löfte att samfundet fortsättningsvis skall utveckla sig 

 lugnt och organiskt, samt äfven framgent genomgå nödiga meta- 

 morfoser utan menligt inflytande på dess verksamhet. 



Tanken på den omgestaltning som försiggick år 1858 leder 

 oss helt naturligt till en erinran om den, som under nyss antydda 

 kritiska period höll god vakt inom sällskapet, — detta så mycket 

 mer, som denne dess faderlige vän nyss har skattat åt förgän- 

 gelsen. 



Det är hvarken lämpligt eller nödigt att nu i detalj åter- 

 kalla minnet af den schism, som under 1840-talet småningom upp- 

 stod och som ledde därhän, att i slutet af 1849 ett antal äldre 

 och verksamma ledamöter utträdde ur samfundet. Detta blef 

 därigenom utblottadt på krafter, däribland sådana som voro egnade 

 att sammanhålla det hela. Den enda kvarblifna och företrädes- 

 vis arbetande ledamoten, vår iräjdade landsman W. Nyländer, 

 vistades från och med denna tid hufvudsakligen i utlandet, och 

 var således ej att räkna på som omedelbar ledare. Framliden 

 tedde sig därför nog så mörk, och en försoning emellan de olika 

 elementen syntes knappt möjlig. Då inkallade Sällskapet den 12" 

 mars 1850 till ledamot den nyutnämde professorn i fysik Adolf 

 IMoberg och valde honom omedelbart derefter den 15 mars en- 

 hälligt till ordförande. Själf säger han om sin nya uppgift föl- 

 jande: ,,att upprätthålla Sällskapets anseende var visserligen något 

 som den nye ordiöranden ej kunde åtaga sig, icke ens att ome- 

 delbart deltaga i Sällskapets arbeten, men att om möjligt bevara 



I 



