7. X. 1916. Merikallio. — Federley. 7 



mutta on viimeaikoina käynyt aivan satunnaiseksi), Hauki- 

 putaalta (poikuus tavattu viimeksi v. 1906), listä, Simosta 

 (useita pesimistietoja on täältä aina viime vuosilta saakka; 

 pesii vielä mahdollisesti Simon Ylimaassa), Kemistä (pesinyt 

 entiseen aikaan Honkajärvessä), Torniosta, Tervolasta ja 

 Sotkamosta (vielä v. 1903 kerrotaan joutsenen siellä pesi- 

 neen; Åström), lienee joutsen lopullisesti hävinnyt. Mah- 

 doUista kuitenkin on, etta se jossakin syrjäisissä seuduissa 

 ulkopuolella yllämainitun pesimisalueen voi vieläkin pesiä. 



Varsinaisella pesimäalueellaan on joutsen nykyisin erit- 

 täin fiarvinainen lintu; harvat lienevät enään ne parit täta 

 kaunista lintua, jotka Suomen rajojen sisäpuolella pesivät. 

 Kaikkein etäisimmät sydänmaat ja kaukana ihmisasunnoilta 

 olevat, vaikeakulkuiset nevat kätkevät nykyisin jätteet tästä 

 ennen paljoa laajemmalle levinneestä ja runsaammin pesi- 

 neestä linnusta. Ihmisasutuksen lisääntyminen ja metsästys- 

 aseiden kehitys on ilmeisesti ollut syynä tähän ikävään il- 

 miöön. Edellä esitetty, pitkin Maanselän viereisiä harvaan 

 asuttuja seutuja lounasta kohti ulottuva heikko joutsen- 

 asutus on vielä meidän päiviimme saakka säilynyt Pohjois- 

 Savon kautta Kajaaniin, ja toiselta puolen pitkin Pohjanlah- 

 den rantoja kulkevan taajemman ihmisasutuksen välillä. Esit- 

 täjän mielestä oli Seuralla syytä ja menestysmahdollisuuk- 

 siakin toimia edelleenkin joutsenen säilymisen jalisääntymisen 

 hyväksi täällä samoin kuin muuallakin maassamme. 



Docent Harry Federley anförde: Uber das Ver- 

 mögen der Schmetterlingsweibchen ihre Männchen anzu- 

 locken. 



In der Absicht, eine Kopula zwischen einem siideu- 

 ropäischen und einem finländischen Individuum von Pygaera 

 curtula zu erzielen, setzte ich im Juni 1915 zwei Weibchen 

 dieser Art, die aus Ziirich stammten, und die ich der Freund- 

 lichkeit des Herrn Prof. Dr. Max Standfuss verdankte, 

 bei Kallvik unweit von Helsingfors in einem Anflugkasten 

 aus. Dieser war, wie es gebräuchlich ist, mit einem Trichter 

 versehen, der den von aussen angelockten Männchen Zutritt 



