46 <Sc/2u/ma«, Sidensvansens beteende vid insektfångande. 2. XII. 1916. 



las) gåvo sin närvaro till känna. Denna observation har jag" 

 publicerat uti Sällskapets Meddelanden IX, 1883, uti en 

 uppsats med titeln „Ornithologiska iakttagelser under en resa 

 i Östra Karelen sommaren 1880", men har förgäves väntat 

 se den bekräftad av andra iakttagare, vilka exkurrerat inom 

 denna fågels häckningsområde. Då nu sådana personer äro 

 här närvarande, ville jag fråga, om de sett sidensvansen 

 snappa insekter. Själv har jag sett den t. o. m. under flytt- 

 ningstiden göra så. Det var en solig och lugn höstdag i 

 oktober 1904 i Tammerfors. Myggor dansade i luften ganska 

 högt ovanom en rönntopp, där en flock sidensvansar slagit 

 sig ned. Jag sammankallade då elever från tvenne närbe- 

 lägna skolor för att visa, huru den för årstiden ovanliga 

 värmen hade lockat sidensvansarna att återfalla i sina som- 

 marvanor. Man såg icke fåglarna röra rönnbären, men i 

 dess ställe flög någon av dem upp mot myggsvärmen, fångade 

 sitt byte och återvände under en seglande sväng till träd- 

 toppen. Strax därefter företog en annan samma volt." 



Student C. Finnilä framhöll med anledning härav, att 

 sidensvansarna, då de om våren komma upp till lappmarks- 

 skogarna, finna marken nästan helt och hållet betäckt av 

 snö. Endast här och där på sluttningarna finnas bara fläckar. 

 Av insekter finnes vid denna tidpunkt ytterst litet. Siden- 

 svansarna bliva sålunda hänvisade till att söka sin föda på 

 den barsmultna marken, varest vegetationen förnämligast 

 utgöres av Empetrum nigriim, Ärctostaphylos alpina och Vac- 

 cinium vitis idaea. Dessa växters öfvervintrande bär förtära 

 fåglarna med begärlighet. Man ser dem då sakta hoppande 

 plocka åt sig av de ymnigt förekommande bären. Då se- 

 nare, d. v. s. i medlet av juni, Culicidae och Perlidae börja 

 uppträda i ymnighet, övergå sidensvansarna så småningom 

 till förtärande av animalisk föda. Huru de fånga sitt byte 

 hade herr F. icke så noga fäst sig vid, men sade sig vara böjd 



o 



för att tro, att de göra det så som nyss relaterats. Åtmin- 

 stone ser man dem ofta flinkt svänga mellan trädtopparna. 

 Antagligen snappa de då efter insekter. 



