2. XII. 1916. Sc/iu/mon, Sidensvansens beteende vid insektfångande. 47 



Lektor E. W, Su o mala i nen sade sig hava erhållit 

 samma uppfattning beträffande sidensvansens snappande av 

 insekter och tillade, att också han i likhet med stud, F^innilä 

 sett fågeln bland de täta mattor av bärris, som betäcka mar- 

 ken på de lapska fjällsluttningarna, plocka åt sig bär. 



Doktor Schulman yttrade vidare: „Min åsikt är, att 

 insekter utgöra denna fågels ursprungliga föda. Som stöd 

 för denna åsikt kan framhållas, att snappandet efter insek- 

 ter i högre grad än förtärandet av frukter bidragit till att 

 undei\ livets kamp utmejsla kroppsformen. Näbben är sna- 

 rare svag än stark, gapet ganska stort, tarserna äro låga, 

 vingarna ganska långa och spetsiga — allt anpassningska- 

 raktärer för snappare. Kommer så härtill, att denna fågels 

 beteende vid förtärandet av bär skarpt skiljer sig från de 

 manipulationer äkta plockare utföra. Man ser icke siden- 

 svansarna hoppa i träden; de flytta sig flygande från en 

 rönnbärsklase till en annan. Men i dess ställe bete de sig 

 vid snappandet av insekter fullkomligt som äkta snappare, 

 närmast flugsnapparna (Muscicapa). De vänta stilla sittande, 

 i upprätt ställning, tills en flygande insekt kommer inom 

 synhåll, och begiva sig vid lämpligt ögonblick att gripa den, 

 varefter de vanligen återvända till sin förra observations- 

 plats. Sidensvansen bör därför, biologiskt taget, anses vara 

 en insektsnappare, vilken vid näringstrångmål tillgriper fruk- 

 ter. Dess omstridda systematiska ställning har också nu- 

 mera stadgat sig i den riktning biologin pekar. E. H a r- 

 tert: „Die Vögel der paläarktischen Fauna", Bd. 1, 1910, 

 och A. Reichenow: „Die Vögel, Handbuch der systema- 

 tischen Ornithologie", Stuttgart 1913—14, hava hänfört denna 

 fågel till flugsnapparfamiljen (Muscicapidae). Stud. Finniläs 

 skildring av sidensvansens vårliv i Lappmarken är intressant, 

 emedan den lämnar en vink om huru på orten rådande klima- 

 tiska, resp. vegetationsförhållanden tvungit fågeln att i stor 

 utsträckning använda fruktföda vid sidan av animalisk samt 

 lärt densamma att hoppande plocka frukter från rismattorna 

 på marken. Något liknande har även observerats i Sverige. 

 Enligt L. A. Jägerskiöld och G. Kolthoff, Nordens 



