2. XII. 1916. Schulman, Sidensvansens beteende vid insektfångande. 49 



gelns utomordentliga glupskhet, säger, att de i fågelns hem- 

 land all beskrivning trotsande myggsvärmarna om sommaren 

 utgöra hans förnämsta, om ock ej enda föda. Här vore 

 man frestad att med F i n n i 1 ä inflika, att det oerhörda för- 

 råd av övervintrande frukter, markriset magasinerat, också 

 i hans hemland kompletterar insektförrådet bättre än annor- 

 städes. Om näringens upptagande säger A. E. Brehm 

 1. c: „Insektjagandet bedriver han alldeles på samma sätt 

 som flugsnapparne; bären avplockar han från grenarne i 

 godan ro, stundom plockar han väl även upp dem från 

 marken". Om rörelserna på marken säger samma författare 

 I. c: fågeln „rör sig där klumpigt och uppehåller sig där 

 aldrig länge". Den mest detaljerade utredning av denna 

 fågels sommarliv skulle man dock vänta att finna i vår in- 

 hemska litteratur^ ty vårt land har framför andra länder i 

 Europa — Ryssland undantaget — rätt att kallas sidensvan- 

 sens hemland. Härifrån var det den länge efterlängtade 

 underrättelsen (1856; Proceedings, 1857) om det första bo- 

 fyndet kom, ehuru A. Newton's redogörelse över J. W o 1- 

 ley's upptäckt publicerades i „The Ibis" 1861 samt i C a- 

 banis' och B aidamus' „Journ. f. Orn." samma år. 

 Måhända var det även här, som den första aningen om 

 snappandet vaknat. Åtminstone nämner A. Newton uti 

 „Ootheca wolleyana" II, 1902, p. 219, att Wolley's kun- 

 skapare, lappen Martin Piety (Martin Pekka från Keto- 

 mella invid Ounasjoki), d. 28. 9. 1856 berättat, att „han sett 

 sidensvansar flyga upp i luften och återvända till samma 

 ställe, därifrån de hade flugit, — han tyckte detta skedde 

 på lek, men kanske fångade de insekter". 



Fågelns behagliga rörelser i luften tyckas också hava 

 tjusat H. Kränk, då han i trakten av Gamla Karleby (Acta 

 Soc. pro F. et Fl. F. XV, n:o 4, 1898, p. 37) „en mild 

 lugn och solklar höstdag en gång var i tillfälle att se få- 

 geln företaga en slags lek", vilken, att döma av den liv- 

 fulla skildringen, troligen icke var något annat än snappan- 

 det av insekter. Och A. R. Helaakoski, som 1902 om 

 sommaren anträffat sidensvansen häckande på Karlö utanför 



