70 Brenner, Kottefjällsformer hos Picea excelsa. 2. XII. 1916. 



gifva upphof åt ett antal yngre arter, af hvilka de sydliga 

 sublanceolata och aciiminata med smaltoppade kottefjäll, de 

 nordliga fennica, obovata, cuneata och transversa åter med 

 bredtoppade fjäll. Ja, måhända vore det kanske ej så allt- 

 för djärft att ex analogia, i betraktande af krokfjällens ena- 

 handa förekomst företrädesvis på mindre kottar och på de 

 ensidigt krokfjälliga kottarnas ryggsida, i de i vår tid ab- 

 norma krokfjällskottarna se relikter af nutida normalfjälliga 

 grankottars föregångare under en forntida preglacial tids- 

 period, ett antagande som ju utan fossila vittnesbörd ej kan 

 bevisas, men väl sammangår med åsikten om dessa krok- 

 fjälls i sin utveckling efterblifna ståndpunkt i jämförelse med 

 de nutida normala fjällen. I genealogisk ordningsföljd skulle 

 sålunda till exempel var. acuminatas fjäll -hafva utvecklats 

 från det tillbakaböjda blomfjället till krokfjällsstadiet, där- 

 ifrån till r/zom^/ca-stadiet och vidare till det nuvarande acii- 

 minata-sta.diet. En för sannolikheten af en dylik krokfjälls- 

 period i granens lif talande omständighet finna vi ytterli- 

 gare i den preglaciala tidens varma klimat, hvilket ej be- 

 tingade någon särskild inrättning för de unga fröens skyd- 

 dande. De tillbakaböjda blomfjällen behöfde därför ej för 

 detta ändamål ombildas, utan bibehöllo den form de som 

 blomfjäll innehaft. Medan bristande utvecklingsförmåga nu- 

 mera åstadkommer uppkomsten af nutida granars krokfjälls- 

 kottar, skulle alltså afsaknaden af ett utvecklingsbehof i 

 samma riktning under den preglaciala tiden hafva verkat 

 som motsvarande orsak. Då därefter klimatet i följd af 

 närheten till glacialtidens ismassor försämrats, ombildades 

 fjällen till skyddande täckfjäll, de där i våt och kall väder- 

 lek sluta sig tätt till hvarandra, sålunda skyddande fröet, 

 vid torrt väder åter mer eller mindre utspärras och lämna 

 tillträde åt luft och ljus. Dessa täckfjällsformer hafva sedan 

 afpassats efter olika behof af skydd, i det de i mildare kli- 

 mat erhållit en smalare, mindre väl skyddande form, i kal- 

 lare trakter däremot den breda form de nordligaste for- 

 mernas topp-parti företer. 



