142 R. Palmgren. Svarta råttan i Helsingfors. 3. 111. 1917. 



placerades tillsammans med sin like i ett för ändamålet in- 

 redt terrarium, och syntes de två komma väl öfverens. De 

 intogo sina måltider gemensamt, hvarvid vegetabilisk kost 

 afgjordt syntes föredragas framom animalisk, och hvilade 

 sig i samma bo af fjäder och bråte. Helt oväntadt anträffa- 

 des därför den senast anlända död på morgonen den 1(>, 

 utan att några tecken på yttre våld kunde iakttagas. Jag 

 blef nu i tillfälle att närmare undersöka bl. a. bettet hos 

 detta exemplar och konstaterade genast den väl markerade 

 knöl på utsidan af främsta tvärlamellen af öfre främsta kind- 

 tanden, som osvikligt skiljer arten från dess bruna anför- 

 vandt. Följande mått antecknades: bål (nos — anus) 15.5 cm, 

 svans 18.1 cm, fot (tån — hälen) c. 3.7 cm, hand c. 1.9 cm, 

 öra 2.1 cm. 



Såsom ofvan framhölls är det högst sannolikt, att nämnda 

 råttor importerats utifrån, måhända med den omtalade ba- 

 nansändningen från Jamaika. Vår ursprungliga inhemska 

 stam har, som bekant, alltsedan den bruna råttan under 

 förra seklet inkom i landet, varit stadd i raskt aftagande. 

 Numera finnes den blott på spridda ställen i inlandet. Så- 

 lunda anträffas den svarta råttan enligt Mela-Kivirikko 

 här och hvar i Tavastland, såsom vid Sääksmäki kyrka, där 

 den år 1909 var den enda arten, likaså i Hattula sockens 

 centrum och i Suomusjärvi (1905). På senare tid är 

 arten allmänt anträffad i Lojo och Tavastehus (1881), men 

 saknas i Tammerfors. Äfven på andra ställen i vårt lands 

 inre torde den svarta råttan ännu mer eller mindre rikligt 

 förekomma, ehuru uppgifter därom beklagligtvis saknas i 

 litteraturen. 



I samband med det spontana uppträdandet af den svarta 

 råttan i Helsingfors förtjänar, det påpekas, att arten under 

 de senaste decennierna enligt en mängd observationer, publi- 

 cerade i „Zoologischer Garten", visat sig förekomma i flera, 

 särskildt äldre hamnstäder med gamla byggnader i Tysk- 

 land, såsom Hamburg, Bremen, Liibeck, Emden, Königs- 

 berg m. fl. I sitt arbete: „Die wildlebenden Säugetiere 

 Deutschlands" (Neudamm 1911 pag. 1101) uttalar E. S c h äff 



